Turid Rugaas

Konejšivé signály

aneb

Na jedné vlně s vaším psem

Tento překlad byl pořízen za ﬁnančního přispění organizace NORLA.

This translation has been published with the ﬁnancial support of NORLA.

Copyright © Turid Rugaas, 1997

All rights reserved

Photo © Dana Krupková

Translation © Štěpánka Horáková, 2007

Tištěná kniha: ISBN 978–80–86523–80–4

ePUB: ISBN 978–80–7428–129–7

MOBI: ISBN 978–80–7428–130–3

Moje nekonečná vděčnost patří Vesle,
která to celé začala – pouze tím,
že byla sama sebou.

PŘEDMLUVA

S prací Turid Rugaas jsem se poprvé setkala během audiovizuální přednášky Terry Ryan v rámci konference, kterou pořádala The Association of Pet Dog Trainers v Orlandu na Floridě v roce 1994. Někdy se vám stane, že se setkáte s něčím, o čem prostě víte, že je to důležité. Fotograﬁe zachycovaly jak psy mezi sebou, tak psy s Turid, jak vzájemně komunikují takovým zvláštním způsobem, který bychom mohli nazvat konejšivými signály. Ještě více mě zaujaly snímky, které ukazovaly psy, jak odpovídají na signály, jež Turid vysílala. Rozhodla jsem se, že se o tom chci dozvědět mnohem víc.

O několik měsíců později jsem se s Turid opět setkala a pozorovala její workshop na Legacy Training Camp v klubech Alana Baumana ve Woosteru v Ohiu. Zatímco nám Turid vysvětlovala jednotlivé signály, bylo fascinující pozorovat psy, kteří reagovali přesně podle jejího očekávání. Konečně jsem na vlastní oči viděla to, co jsem dosud znala jen z fotograﬁí. Ještě magičtější bylo sledovat, jak Turid dokázala předpovídat reakce psů na určité chování nebo na její signál. A to se opakovalo i v případě psů zcela cizích!

Doma v Kanadě jsme začali tyto signály využívat v rámci našich vlastních kurzů a naučili jsme tyto signály používat také naše „žáky“ a jejich rodiny, což v rámci kurzů výrazně snížilo dosud přítomný stres a agresivitu. Vyučovat majitele psů je zvlášť důležité, protože ti se naučí pomáhat svým psům, jak se vyhýbat konﬂiktům. Je úžasné pozorovat malá štěňata, která používají konejšivé signály. Majitelé jsou fascinováni a šokováni, když instruktor popisuje, co mají hledat – a pak se to stane! Úroveň našich kurzů stoupala s tím, jak jsme se učili „pozorovat“. Když se člověk naučí zřetelně komunikovat se psem, bude jeho vztah k němu postaven na vzájemném respektu a spolupráci. Stane se laskavější, přátelštější a trpělivější.

V roce 1999 přijala Turid moje pozvání představit svou práci v Ottawě v Kanadě.

V březnu se konal první víkendový kurz. Skoro dvě stě posluchačů Turid odměnilo ovacemi. Konejšivé signály jsou totiž základem práce se psy. V našem centru využíváme zkušeností Turid každodenně. Těší nás, že má Turid v plánu pravidelně se do Kanady vracet...

Pozorování, které Turid prováděla, je důkladně popsáno na následujících stránkách. Čtenářům této knihy mohu říct jediné: Už nikdy nebudete na psy hledět tak jako dosud. Děkuji za váš zájem o tuto neuvěřitelně důležitou práci!

Carolyn Clark, M.A.

Centre for Applied Canine Behaviour in Kanata, Ontario

ÚVOD

Veliký briard se zařváním zaútočil. Útok přišel rychle a nečekaně, a jeho cílem byla malá fenka norského losího psa. Ta se okamžitě zastavila, ve svém postavení tzv. „zmrzla“ a natočila hlavu do strany. Briard se zastavil jenom několik centimetrů od ní a začal se trochu zmateně rozhlížet po okolí, jako by nevěděl, co má dělat. Pak se začal poohlížet po něčem jiném a vůbec se začal chovat, jako by se nic nedělo. Očuchával okolí, aniž by se jedinkrát na fenku podíval, a pak se zase vrátil k majiteli. To se stalo na mém vlastním cvičišti. Majitel briarda přišel, abychom jeho psa naučili dobrému chování vůči ostatním psům. Ta malá fenka byla moje vlastní třináctiletá Vesla.

Vesla se už dávno odebrala do věčných lovišť, ale mnoho let byla mým nejlepším a nejschopnějším asistentem, pokud šlo o výchovu ostatních psů. Vesla vždy věděla, co má dělat. Dokázala je uklidnit, ať už byli agresivní, báli se, byli vystresovaní nebo jenom nevychovaní. Během jedenácti let se nenašel pes, který by ji dokázal vyvést z míry. Byla klasickým příkladem zvířete, které přežívá: zvířete řešícího konflikty díky svým komunikačním schopnostem. Tyto komunikační schopnosti jsou k přežití nezbytné.

Vesla taková nebyla odjakživa. Přišla k nám jako toulavý pes. Nikdo nevěděl, komu patří. Vzali jsme ji načas k sobě, ale měli jsme v úmyslu ji někomu dát, zvlášť proto, že v naší smečce působila jako rušivý element. Trápila ostatní psy svým agresivním, divokým chováním. Hádala se, rvala, byla neukázněná, stresovaná a já jsem neměla chuť ani sílu se jí věnovat. Ale nikdo Veslu nechtěl. S povzdechem jsme si ji tedy nechali a zahájili tu mravenčí práci s jejím začleněním do naší smečky – psů i lidí.

Abych řekla pravdu, byl to perný čas. S rukou na srdci mohu říct, že Vesla byla nejhorší pes, jakého jsem kdy v domě měla. Ale postupně, i když velmi pomalu, se věci začaly obracet k lepšímu. Vesla přestala šplhat po tapetách a záclonách. Za nějaký čas jsem ji uvnitř domu zbavila vodítka, které dosud chránilo především ostatní psy před Veslou. A pak s námi jednoho dne mohla jít na procházku, aniž by se celou dobu pokoušela ostatní pokousat. Občas už dokázala i relaxovat. Zhruba tři čtvrtě roku poté, co k nám přišla, nastal zásadní zvrat. Seděla jsem, pozorovala psy na dvorku a přemýšlela, jak dál. Najednou začala Vesla k mému velkému překvapení s ostatními komunikovat. Dokázali k ní proniknout svými signály i svým chováním. Vesla vypadala, jako by dostala dárek pod stromeček. Pobíhala vesele sem tam a pořád dokola tuto nově získanou pomůcku zkoušela.

Když jsem viděla, že se jí začíná vracet psí řeč, zkusila jsem běžnou metodu: pochvalu a vzápětí odměnu za každý malý krůček správným směrem. Pokaždé, když se Vesla pokusila o sebemenší projev zdvořilosti anebo jen naznačila konejšivý signál, byla pochválena. Každý den se její chování zlepšovalo a já jsem ke svému velkému překvapení zjistila, že je možné zlepšovat také její komunikační schopnosti. Poté se všechno odehrálo tak rychle, jako by se stal zázrak. Najednou jsme Vesle pomáhali všichni, já i moji psi, takže se z ní během krátké doby stal příkladný společenský pes. O pár měsíců později zmizela veškerá agresivita a od toho dne až do své smrti o jedenáct let později se Vesla nikdy do žádného konfliktu s jiným psem nedostala. Vždy měla nad situací kontrolu, v každém případě si byla jistá tím, co má dělat.

Vesla mi dokázala, že je možné naučit psy používat „řeč“, kterou nějakým způsobem ztratili. Začala jsem se o tento psí komunikační systém zajímat a začala jsem pracovat s takzvanými problémovými psy, abych viděla, zda se mohou stát normálními, dobře fungujícími jedinci.

Svým způsobem se to stalo mou životní náplní a hlavním zaměstnáním, i když trénuji také jiné věci. To, co jsem se naučila od Vesly, můj život obohatilo. Lépe psům rozumím, lépe poznám, co cítí, a tím pádem jim mohu snadněji pomoct. Do jisté míry mohu říct, že se psy dokážu hovořit.

Po těchto prvních objevech jsem začala pracovat na projektu o konejšivých signálech psů spolu se svým kolegou Ståle Ødegaardem. Mnoho let jsme trénovali a pozorovali psy, Ståle nahrál kilometry filmů, pořídili jsme spousty diapozitivů a shromáždili tak neuvěřitelné množství materiálu. Připravili jsme přednášku spojenou s videoprojekcí i promítáním diapozitivů, kterou jsme uvedli v některých kynologických klubech. Časem Ståle z rodinných důvodů od projektu odstoupil. Přibližně v té době mě objevili zahraniční kynologové a naše přednáška, založená především na diapozitivech, byla přeložena do angličtiny. Tyto snímky už absolvovaly cestu kolem světa a zdá se, že zajímají stále další a další lidi. Jsem v zahraničí 14× – 15× ročně a lidé si z celého mého repertoáru žádají zejména tuto přednášku.

Děkuji Vesle za vše, co mě naučila. Změnilo to můj život. A děkuji Stålemu – bez něho by neexistovaly diapozitivy, filmy a celý ten velký projekt. Udělali jsme přesně to, za co tak obdivujeme naše psy – spolupracovali jsme a vyřešili mnohé konflikty tím, že jsme spolu komunikovali. Později vyšla anglická verze mé knihy. Nyní vám předkládám její částečně přepracovanou norskou verzi.*

__________

* kniha byla přeložena do češtiny z rozšířené norské předlohy, pozn. red.

KONEJŠIVÉ SIGNÁLY – ŽIVOTNÍ POJISTKA PSA

V literatuře o vlcích najdeme v rámci popisů řeči vlčího těla zmínky o tzv. cut-off signálech, neboli signálech zastavujících agresivitu. Tyto signály jsou známy řadu let a jsou popsány v mnoha knihách. Titíž autoři míní, že psi podobné schopnosti nemají (Michael Fox: Behaviour of Wolves, Dogs and Related Canids) – ale jak se mýlí! Psi mají stejnou sociální schopnost zastavit agresivitu jako vlci. Lidé, kteří je pozorovali, to možná přehlédli, protože komunikace vlků je intenzivnější a přímější. Ale naši domestikovaní psi mohou být také velice srozumitelní a přímí, i když používají „jemnější řeč“ – obrazně by se dalo říct, že psi píší menšími písmenky než vlci. Registrovat tyto nepatrné, jemné signály vyžaduje trénink, zvlášť v případě člověka, který na to není zvyklý. Když jsem spolu se Stålem Ødegaardem začala s těmito signály pracovat, nazvali jsme je konejšivé. Není úplně správné říkat jim zastavující, protože psi používají signály dříve, než vůbec nějaký konflikt vznikne, a je tudíž co zastavovat. Používají je jako prevenci, často velice brzy, aby předešli tomu, co se má stát. Když například pes vejde do dveří a uvnitř domu objeví jiné psy nebo lidi, vyšle okamžitě první signál, aby naznačil mírumilovnost a ukázal, že nemá v úmyslu s něčím začínat. Pokud jdete s vaším psem na procházku a v dálce se proti vám vynoří jiný pes nebo člověk, váš pes okamžitě vyšle signál, který má přicházejícím napovědět, že nemá nekalé úmysly.

Psi používají preventivní signály dlouho předtím, než nějaký konflikt vůbec nastane. Mají za úkol zabránit výhrůžkám a možnému vzniku z toho vyplývajících problémů, mají tlumit stres a neklid, nervozitu, silné zvuky a jiné nepříjemné jevy. Psi používají tyto signály také proto, aby zklidnili sami sebe. Když pes sedí u dveří, neskutečně se těší na vycházku a je celý netrpělivý, často pro zklidnění stresu zívá. Signály mají za úkol zklidnit zúčastněné. Jako když můj kříženec Saga vysílá signály vůči malým dětem, kterým se psi zdají hroziví, nebo vůči štěňatům, která jsou na výcviku poprvé a vše se jim zdá děsivé. Psi jsou zvířata žijící ve smečce a mají schopnost konflikty řešit. Když nastane konflikt mezi psem a člověkem, je třeba hledat chybu u člověka. Ve většině případů ji tam najdeme. Psi, kteří měli možnost vyvinout svou řeč pobytem mezi jinými psy v době dospívání, se většinou stanou dobře fungujícími zvířaty se schopností konflikty řešit. Pokud ztratili schopnost nějakou část tohoto komunikačního systému používat, je to většinou vina člověka, který psa za tyto snahy trestal, takže si zvíře netrouflo dále tyto signály používat. Někdy psi ztratí schopnost „mluvit“ následkem opakované šikany a napadání jinými, možná agresivními a brutálními psy, kteří na ně zaútočili i přes tlumivé signály, jimiž se je pokoušeli zastavit.

Za předpokladu, že si psi zachovali alespoň část své řeči a schopnost sociálního soužití, vždy se pokoušejí zcela zřetelně konfliktům předejít. Podívejme se na tyto signály – jaké jsou, jak je psi používají a kdy je používají.

Za prvé, agresivita může eskalovat.

Za druhé, volba buď – anebo mezi brutální dominancí a podřízeností není jediná možnost ani pro vlky, ani pro psi nebo lidi.