OSHO

ŽIJTE PODLE SVÉHO

Žijte podle svého

Original English title: LIVING ON YOUR OWN TERMS: What Is Real Rebellion?

Copyright © 2013 OSHO International Foundation. www.osho.com/copyrights

Copyright © for Czech edition Pavel Dobrovský – BETA s. r. o., 2023

Translation © Jana Žlábková, 2014

All rights reserved (Všechna práva vyhrazena)

Obsah této knihy je výběrem z různých hovorů, jimiž se Osho obracel k živému publiku.

Všechny hovory, jež Osho pronesl, byly v úplnosti publikovány jako knihy a jsou nyní rovněž dostupné ve formě původních audionahrávek. Tyto audionahrávky lze stejně jako úplný archiv psaných textů získat on-line (elektronicky přes internet) prostřednictvím OSHO Library na www.osho.com.

OSHO is a registered trademark of Osho International Foundation,

www.osho.com/trademarks

(OSHO je registrovaná obchodní značka Osho International Foundation,

www.osho.com/trademarks.)

ISBN 978-80-7593-527-4 (ePub)

ISBN 978-80-7593-528-1 (mobi)

Úvod

Rebel je člověk mající mnoho různých vlastností. Především věří jen svým vlastním zkušenostem. Jeho pravda je pro něj pravdou jedinou. Nepřijímá tvrzení proroků, mesiášů, spasitelů, neřídí se posvátnými spisy ani dávnými tradicemi. O pravdě se hodně mluví, vedou se o ní obsáhlé řeči, ale dozvídat se o pravdě neznamená znát pravdu. Je to jen „o“ pravdě, a pokud jen získáváte poznatky o pravdě, neustále chodíte kolem ní. A tím se nikdy nedostanete k samotnému jádru.

Rebel nemá žádný názorový systém, není teista ani ateista, není hinduista ani křesťan, je to člověk, který stále zkoumá a hledá. Ale je třeba pochopit jednu důležitou věc: rebel není egoista. Egoista také nechce patřit k nějaké církvi či ideologii, nepřijímá názorové systémy, ale dělá to z úplně jiného důvodu než rebel. Nechce nikam patřit, protože je příliš namyšlený. Má obrovské ego a myslí si, že jedině on ví všechno nejlépe.

Rebel není egoista, rebel je zcela nevinný. Jeho nevíra není arogantní, jeho přístup je velmi pokorný. Rebel říká: „Dokud neobjevím vlastní pravdu, jsou pro mě všechny převzaté pravdy jen těžkým břemenem, kterým se nechci zatěžovat. Získám tak sice určité poznatky, ale nepoznám vlastní bytí a nebudu mít osobní prožitky.“

Rebel nepatří k žádné církvi či organizaci, protože nechce nikoho napodobovat. Chce zůstat čistý, nechce se ničím znečistit, a tak stále hledá a nemá žádné předsudky a představy. Není předpojatý, a proto je všemu otevřený. Je to přístup pokorného člověka. Rebel si váží své nezávislosti a respektuje volnost a nezávislost druhých. Má v úctě svou božskost a oceňuje božskost celého vesmíru. Celý vesmír je jeho chrámem – proto opustil malé chrámy postavené lidmi. Celý vesmír je jeho posvátným spisem – proto nečte posvátné spisy napsané lidmi. Ale nečiní to z arogance. Jedná tak, protože stále pokorně hledá. Rebel je nevinný jako dítě.

Další rebelovou vlastností je žití v přítomnosti. Rebel nežije v minulosti, která už není, a nežije ani v budoucnosti, jež ještě nenastala. Žije v přítomnosti tak bděle a vnímavě, jak to jen jde. Jinak řečeno, prožívá život pozorně. Bdělá pozornost je jeho náboženstvím. Bdělá pozornost je jeho filozofií. Bdělá pozornost je jeho způsobem života.

Třetí vlastností je nezájem o ovládání druhých. Rebel netouží po moci, protože je to ta nejohavnější věc na světě. Touha po moci zničila lidstvo a neumožňuje člověku být kreativnější, krásnější, zdravější a celistvější. Touha po moci nakonec vždy vedla ke konfliktům, k soupeřivosti, závisti a válkám. Touha po moci je základem všech válek. Když se podíváte na dějiny lidstva, je to v podstatě pouze historie válek, v nichž člověk zabíjí člověka. Důvody se mění, ale zabíjení pokračuje. Příčiny jsou pouhé výmluvy, protože faktem je, že lidi zabíjení prostě baví.

V jedné Ezopově bajce – které patří mezi nejlepší bajky na světě, proto jsou velmi prosté, ale jdou k jádru věci – pije ovečka z horského potoka křišťálově čistou vodu. Náhle přijde velký lev a ovečka ho samozřejmě zaujme. Je čas na snídani, ale lev se snaží najít nějakou záminku. A tak ovci řekne: „Znečišťuješ potok. Copak nevíš, že jsem král džungle?“

Ubohá ovečka opáčí: „Já to vím, Vznešenosti, ale potok neteče tvým směrem. Stojím níž než ty, a i kdyby se tím, že piji, voda náhodou znečistila, stejně proudí dolů, nikoli nahoru k tobě. To ty ji znečišťuješ a já musím pít špinavou vodu. Takže tvoje logika není správná.“

Lev to pochopil a příšerně se rozčílil. Prohlásil: „Nemáš špetku úcty ke staršímu. A dokonce máš takovou drzost, že mi oponuješ!“

Chudinka ovce řekla: „Já se nehádám, prostě jen konstatuji fakta. Sám vidíš, že potok teče mým směrem.“

Lev chvíli mlčel a pak řekl: „Už si vzpomínám. Ty pocházíš z velmi nekulturní a nevzdělané rodiny. Tvůj otec mě včera urazil.“

Ovečka opáčila: „To musel být někdo jiný, protože můj otec je už tři měsíce mrtvý. A ty to dobře víš, protože je v tvém břiše. Nežije. Snědl jsi ho k obědu. Jak by se k tobě mohl chovat neuctivě? Vždyť je mrtvý!“

To už bylo příliš. Lev skočil, popadl ovci a vykřikl: „Nevíš, co jsou dobré mravy, neznáš etiketu, neumíš se chovat!“

Ovečka řekla: „Je to velmi prosté. Je doba snídaně. Tak mě prostě sněz a nehledej si žádné výmluvy.“

Ezop svými bajkami dokázal zázraky. Vypovídají spoustu věcí o člověku.

Rebel žije bděle a pozorně v přítomném okamžiku, netouží po dominanci během života ani po něm. Nemá zálusk na mocenskou pozici. Je průzkumníkem duše – to je jeho čtvrtá vlastnost. Věda využívá pochybnosti, skepticismus a zkoumá. Stejně tak rebel používá vlastní metody při zkoumání svého nitra. Vědě slouží k poznávání objektivní reality, zatímco on s jejich pomocí odhaluje svou subjektivitu. Neodsuzuje pochybnosti, neodsuzuje skepticismus, neodsuzuje neposlušnost, neodsuzuje přístup k realitě založený na nevíře. Vstupuje do svého nitra s vědeckou myslí.

Jeho duchovno není pověrčivé. Je vědecké. Nehledá boha, protože když začnete hledáním boha, musíte přijmout nějakou víru, a jakmile přijmete určitou víru, je vaše hledání od samého začátku znečištěno.

Rebel vstupuje do vnitřního světa s očima dokořán a nevytváří si představy o tom, co hledá. Neustále tříbí svou inteligenci. Prohlubuje vnitřní klid, jeho meditace je stále hlubší, a proto se mu odhaluje vše, co je uvnitř skryto. Je oproštěný od předem daných představ o tom, co hledá.

Rebel je v podstatě agnostik. Toto slovo si zapamatujte, protože vystihuje rebelovy základní vlastnosti. Jsou teisté, kteří věří v boha, pak jsou ateisté, kteří nevěří v boha, a dále jsou agnostici, kteří říkají: „My ještě nevíme. Budeme hledat a uvidíme. Nemůžeme nic říkat, dokud nenahlédneme do všech zákoutí vlastního bytí.“ Agnostik začíná tím, že neví, a proto říkám, že je jako malé dítě – je stejně nevinný.

Dva kluci plánují, že utečou z domova. Jeden řekne: „Ale jestli nás tátové chytí, dostaneme výprask.“

Druhý opáčí: „Tak jim to prostě oplatíme.“

„Ale to přeci nejde,“ prohlásí první. „Bible říká, že máme ctít otce svého i matku svou.“

„Já vím. Tak ty zbiješ mého otce a já zbiju tvého.“

Jak nevinné a jednoduché řešení!

Rebel žije s dětskou nevinností a nevinnost patří mezi nejzázračnější jevy. Otevírá bránu ke všem tajemstvím života.

Pouze rebel je opravdu revoluční a duchovní. Nevytváří žádnou organizaci, nechce mít následovníky, nezakládá církve.

Ale může se stát, že má souputníky. Radují se spolu, tančí a zpívají, pláčou a naříkají. Společně vnímají nezměrnost existence a věčnost života. Komunikují, aniž by omezovali individualitu toho druhého. Jejich spojení naopak individualitu osvěžuje, posiluje a dodává jí důstojnost a plně ji respektuje.

1. kapitola

Rozlučte se s minulostí

Rebel je člověk, který dokázal skoncovat s minulostí. Jeho život je neustálý proces, protože rebel se věčně bouří, protože ví, že každý okamžik se stane minulostí, každý den se změní v minulost. Minulost nespočívá kdesi na hřbitově, procházíte jí pořád, v každém okamžiku. Proto musí rebel zvládnout nové umění: umění opouštět každý okamžik, který pominul, aby mohl svobodně žít v novém okamžiku, jenž přijde.

Co je opravdové rebelství? A čím se liší reakce a činy rebela od jednání běžného člověka?

Je třeba pochopit, jaký je rozdíl mezi revoltou a revolucí.

Revoluce je organizované úsilí změnit společnost násilnými prostředky. Problém spočívá v tom, že společnost není možné měnit násilně, protože násilí je samotným proudem jejího života. Proto všechny revoluce selhaly. Žádná revoluce nemůže být nikdy úspěšná.

Revolta je individuální, nenásilná a mírumilovná a vždy pramení z lásky. Revolta není zaměřená proti něčemu, revolta je pro něco. Revoluce je proti něčemu a přitom je k ničemu. Revoluce se natolik soustředí na odpor vůči něčemu, že zapomíná, proč se všechny ty věci vlastně dějí. Revoluce pramení ze zlosti. Ale zlost nemůže vytvořit lepší společnost. Revolta není zaměřena proti společnosti. Orientuje se na nového člověka, na nové lidstvo.

Revoluce je bojování s minulostí.

Revolta je rozjímání o budoucnosti.

Řekl jsem, že revolta pramení z lásky, klidu, pochopení a soucítění – ze všech vlastností, jež dělají z člověka božskou bytost. Revoluce je založena na vlastnostech, které činí z člověka opět zvíře. Revolta je individuální záležitost, a proto nevyžaduje boj nebo úsilí. Společnost se nebude zabývat jedincem, který je jiný než ostatní. A přitom právě takoví jedinci, kteří meditují, milují a doufají v nový úsvit lidstva, dokážou stvořit příležitost ke vzniku nové společnosti. Jejich samotná přítomnost stačí ke změně druhých. Jejich láska nemůže selhat – láska nikdy neselže. Jejich porozumění, inteligence a soucítění vždy uspějí.

Takové rebelství ale nebylo dosud praktikováno. Provádět revoluci je mnohem snazší, protože proti velké společnosti potřebujete velkou organizaci. Ovšem jakmile ji vytvoříte, vznikne stejný typ společnosti. Je pouhým odrazem toho, proti čemu se stavíte. Stojíte před zrcadlem a odrážíte se v něm. Jste to stále vy, přestože odraz je před vámi. Pokud něčemu oponujete, neznamená to, že podstata je jiná, že metody jsou jiné. Stará společnost je závislá na násilí a revolucionáři jsou také závislí na násilí. Stará společnost je závislá na zotročování lidí a revolucionáři dělají totéž. Stará společnost je závislá na určitých názorech a revolucionáři mají také své názory. A není důležité, zda věří v Písmo svaté, anebo v Kapitál.

Mějte na paměti jednu velmi podstatnou věc: mají-li revolucionáři vyhrát, musejí být tvrdší než představitelé staré společnosti. Musejí být mazanější, chytřejší, vypočítavější a krutější, protože jinak nemohou zvítězit. Takže ve jménu revoluce vyhrává větší násilí, větší krutost a revolucionáři přinášejí lidem jen větší zotročení a podrobení. Z dějin lidstva je naprosto zjevné, že to platí o všech revolucích.

Revolta je duchovní jev.

Já nejsem proti společnosti jako takové, ale každý inteligentní člověk jasně vidí, že tato společnost je mrtvá a není schopna zrodit novou lidskou bytost. Je vyčerpaná a nachází se na samém okraji globální sebevraždy. Potřebuje soucítění, nikoli zlost.

Rebel může udělat jednu jedinou věc… Nezakládá organizace, protože jakmile jste organizovaní, musíte se řídit stejným řádem jako společnost, které chcete oponovat. Musíte mluvit stejnou řečí, musíte přijmout stejné vzorce a struktury, jaké společnost už tak dlouho praktikuje.

Dávné čínské rčení praví: Mít špatného přítele není tak zlé, jako když máte špatného nepřítele. Zní to podivně, ale je to nesmírně smysluplné – když máte nepřítele, musíte dříve či později přijmout jeho taktiky a strategie, abyste s ním mohli bojovat. Jinak to nejde. Chcete-li zvítězit, musíte být o krok napřed pomocí jeho vlastních metod. Proto říkám, že přítele si můžete volit bez většího rozvažování, ale nepřítele si vybírejte na základě zralé úvahy, protože bude výrazně ovlivňovat váš charakter.

Rebel nemá nepřátele. Má jen vizi, že vše staré skončilo, takže nemusí bojovat proti něčemu, co samo umírá. Jakmile s tím začnete bojovat, budete to jen oživovat. Ignorujte to. Je to stará záležitost, jež leží na smrtelném loži a umírá. Nebojujte s ní, protože byste jí jen dodávali energii.

Rebel má jedinou možnost: sám se mění v nového člověka, sám se stává svou vizí. Je to důkaz, že jeho vize není sen. Rebel začíná měnit svou vizi ve skutečnost.

Chci, abyste byli rebelové.

Proto nevěřím v organizace. Nechci, abyste začali vyznávat další náboženství, další ideologii, protože by to bylo pouhé opakování starých vzorců. Můžete být spolu bez daných podmínek, bez pout, jen z čirého přátelství. Nemusí vás ovládat ideologie. Nechte se vést čistou láskou, protože všichni kráčíte stejnou cestou, objevujete sami sebe a snažíte se zjistit, zda je možné realizovat vizi o novém člověku. Pomáhejte si navzájem, podporujte se a povzbuzujte jeden druhého.

Nastanou chvíle, kdy budete potřebovat podporu a povzbuzení, protože změna – naprostá změna – není snadná záležitost. Mysl se chce mockrát navrátit k starým vzorcům, starým návykům, a proto hraje komunita tak významnou roli. Komunita není alternativní společnost. Není to další organizace, je cosi zcela nového. Je to láskyplná vzájemnost souputníků, kteří pracují sami na sobě. Ale když to dělá pět tisíc lidí, vytváří se tím nesmírně podnětná atmosféra, protože víte, že nejste sami. Pokud se o něco takového snaží pět tisíc lidí, je stále naděje. Vidíte lidi, kteří jsou před vámi i za vámi – jsou na všech příčkách žebříku. A je vám jasné, že stejní lidé, jako jste vy, razí cestu kupředu a mění se. Je to pro vás osobní výzva říkající, že nemáte být zbabělci, kteří se navrátí k starým návykům. Nemůžete to udělat, protože pět tisíc lidí vás pozoruje a vkládá do vás velké naděje. Věří vám a vidí, že úsvit je nablízku.

Teď je ještě temná noc, ale chcete-li najít světlo, nemůžete se vracet zpátky. Jestliže chcete spatřit světlo, musíte jít kupředu. Čím temnější je noc, tím blíž je ráno a někteří jedinci už k němu dospěli. Můžete se na něj dívat jejich očima, můžete vidět květy v jejich rozkvětu. Můžete cítit vůni, kterou kolem sebe šíří. Takže je to jen otázka větší trpělivosti a větší odvahy.

Revolta je vždy individuální záležitost. Rebelové mohou žít dohromady a vytvářet atmosféru a buddhovskou zónu, v níž se dá snáze procitnout. Ale nejsou organizovaní, nejsou spoutáni určitými názory a vírou. Jsou svobodní jedinci a zcela dobrovolně se připojili k dalším lidem, kteří hledají úsvit.

Ptáš se: „Čím se liší reakce a činy rebela od jednání běžného člověka?“ Rebel nereaguje, ale jedná. Revolucionář pouze reaguje, ale nejedná. Je v tom naprosto zásadní rozdíl.

Před pár dny jsem dostal dopis od staré paní, která je předsedkyní Americké ateistické asociace. Je zřejmě nejstarší ateistkou na světě, protože jsem se v Indii setkal s jejím následovníkem, který se jmenoval Góra a byl už tehdy hodně starý. Ta paní založila v mnoha zemích asociace pro ateisty. V nějakém televizním pořadu viděla moji promluvu, v níž jsem říkal, že žádný bůh není, a byla nesmírně šťastná. Napsala mi dopis, ve kterém stojí: „Jste zjevně ohromně odvážný člověk. Jsem sice hodně stará, ale ráda bych vás navštívila a popovídala si s vámi.“

Požádal jsem sekretářku, ať jí napíše, že je tu vítána, ale že musí pochopit, že nejsem ateista: „Pokud sem přijede s představou, že jsem ateista, protože jsem prohlásil, že bůh neexistuje, pak bude zklamaná, takže je lepší vyjasnit si tuto věc hned na začátku.“

Z mého pohledu je ateismus pouhou reakcí na teismu. Miliony lidí věří v boha a pár lidí se staví proti tomuto názoru a nevěří v boha. Je to jen reakce. Můžete si to ověřit pomocí velmi jednoduché metody. Kdyby všichni teisté zmizeli a na světě nebyl žádný teismus, mohli by existovat ateisté? Ti přišli až po teistech, na které reagují. Kdyby nebyla žádná náboženství a nikdo by netvrdil, že je bůh, jak by mohl existovat někdo, kdo v něj nevěří? Vypadalo by to dost divně. Až zahyne teismus, automaticky skončí i ateismus. Je to pouhý stín bez vlastní reality. Taková reakce je jako stín.

Když říkám, že žádný bůh není, neznamená to, že nevěřím v boha – k nevíře musí být představa o bohu. Víra i nevíra je vždy určitý postoj vyžadující boha. Potřebuje ho teista i ateista. Já ale říkám, že bůh není a nikdy nebyl. Všichni teisté a ateisté jsou na omylu. Mýlí se ti, kteří věří, i ti, kteří nevěří.

Já si myslím, že ta stará paní nepřijede. Byl bych rád, kdyby se tu objevila, protože za celý život se nejspíš nesetkala s člověkem, který není ani ateista, ani teista. Žádný bůh není, takže nemá smysl stavět se na něčí stranu. Podle mého názoru je to naprostý nesmysl. Jestliže bůh není, pak ta paní promarnila celý život zakládáním ateistických asociací po celém světě. Je to mrhání životem! Bůh není, tak proč se jím zabývat? Ale pro ni se z toho stala náplň celého života. Ovšem pokud něco popíráte, samotná nevíra nemůže nikoho učinit šťastným.

Když tvrdím, že bůh není, je to čin, nikoli reakce. Nemluvím proti někomu. Já tím jen vyjadřuji své vlastní zkušenosti a prožitky. Hledal jsem ve svém nitru a nikde jsem žádného boha nenašel. Místo něj jsem tam nalezl božskost a věčné vědomí. Objevil jsem nesmrtelnost a věčné světlo – ale boha ne.

Myslím, že ta paní se nikdy nepodívala dovnitř. Prostě jen bojuje s teisty. A přitom to jsou hlupáci, a jestliže s nimi bojujete, stane se z vás také hlupák. Reakce vás zavedou jen tam, kde je ten, na něhož reagujete.

Revolucionář pouze reaguje. Je proti společnosti, je proti ekonomické struktuře, je proti politické situaci. Je proti mnoha věcem – celý jeho život je negativní, protože závisí na odporu vůči tomu či onomu. Je proti tisícům věcí. V životě revolucionáře jsou jenom samá „ne“. A právě proto nemůže prožívat požehnaný život plný blaženosti.

Jedno jediné ano je mocnější než tisíce ne. „Ne“ je prázdné slovo. Dokazuje, že máte zlost, že jste násilničtí, agresivní, destruktivní. Neukazuje, že je ve vás alespoň špetka tvořivosti a že chcete něčím přispívat životu a existenci.

Když prostě jen jednáte, pak na nic nereagujete, protože vaše činy vycházejí z niterného klidu, z vaší spontánnosti. Rebel nereaguje, rebel jedná. A tím říká své „ano“.

Rebel tvoří a pracuje na vlastním zrození. Stává se novým člověkem a ohlašuje příchod nové doby. Otevírá se všem možnostem a odhaluje nepoznané dimenze. Není proti nikomu – prostě se jen rozvíjí stejně jako poupě růže. Myslíte, že je možné, aby růže rostla proti kameni? Že by byla proti něčemu? Prostě jen roste a na nic nereaguje. Roste, protože růst je její přirozeností. Roste, aby mohla rozvést a realizovat svůj potenciál. Je to proces realizace.

Akce je procesem realizace. Reakce je projevem nenávisti, zloby, závisti, násilí a destruktivity. A to nejsou vlastnosti, jichž bychom si měli vážit. Takže podle mého názoru je revolucionář oproti rebelovi naprosto bezcenný člověk. Stačí se podívat do dějin… Sokrates není revolucionář, je rebel. Gautama Buddha není revolucionář, je rebel. Herakleitos není revolucionář, je rebel. A tito lidé představují nejvyšší vrcholy, jakých lidstvo dosáhlo.

Revolucionáři jsou na stejné lodi jako ti, proti nimž se bouří. Musí to tak být, aby proti nim mohli bojovat. Rebel proti nikomu nebojuje. Dopřává si svobodu, aby se mohl dál rozvíjet a naplňovat svůj osud. Rebel má svou krásu, zatímco revolucionář je politický, sociální a zločinecký člověk. Rebel je jediný svatý muž ve smyslu posvátnosti.

Jakmile začnete organizovat povstání, změní se velmi rychle jeho podstata a stane se z něj revoluce. Už je to něco úplně jiného. Proto stále opakuji, že sklon ke spolčování je v člověku velmi silně zakořeněný, protože je miliony let starý. A být sám vyžaduje nesmírnou odvahu.

Můžete být sami… a přitom je možné žít s lidmi, kteří se také snaží být sami. Vaše sounáležitost je pouhé přátelství dvou souputníků. Nemá žádné podmínky. Nedělá z vás křesťana, hinduistu nebo buddhistu. Jste stále sami sebou a ostatní jsou také sami sebou. Je to jediná věc, kterou od sannjásinů očekávám: nesmějí ničit důstojnost druhých. Každý člověk má v existenci stejně důležité místo jako vy. Není třeba vnucovat jiným své představy. Kdo jste? Z jakého důvodu byste měli vnucovat ostatním svoje ideje? Můžete se o ně podělit, můžete o nich mluvit, můžete odhalit svoje srdce. A má-li ten druhý pocit, že se s nimi ztotožňuje, přijme je, ale pouze na základě vlastního rozhodnutí, ne proto, že na tom trváte.

Revolucionáři se snaží vnucovat druhým svoje názory. Dělají totéž, co prováděla všechna náboženství. Proto říkám, že komunismus je v podstatě náboženství. Není v tom rozdíl. Není důležité, že komunisté nevěří v boha, protože existují mnohá dávná náboženství bez víry v boha. Buddhisté nevěří v boha, džinisté také nevěří v boha, takže to není problém. Náboženství se snaží vnutit své představy druhým. Chtějí konvertovat lidi, je to misionářská záležitost.

Rebel není nikdy misionář, rebel je vždy přítel. Je ochotný pozvat vás do svého nejniternějšího bytí, a pokud tam spatříte něco, co vám vyhovuje, rád vám pomůže, povzbudí vás a usnadní vám cestu. Je to jen na vás. Jednáte naprosto svobodně – nikdo vás nekonvertuje. Přesně tak by to mělo fungovat v komunitě. Ať vám říkám cokoli, nemusíte mi věřit. Úplně stačí, když jste přístupní, abyste se mohli sami rozhodnout. Rozhodnutí je na vás. A jestli vám můj názor vyhovuje, náhle se cosi rozezní ve vašem srdci a já už pak za nic nenesu odpovědnost. Zvon zazněl ve vašem srdci. A pokud se vám moje názory nelíbí, stejně vás budu milovat, protože se nesnažím nikoho konvertovat.

Každý člověk by měl být jedinečný. Jedinečnost je privilegiem lidí. A všechna náboženství, všechny politické ideologie se ho snaží zničit. Já chci, abyste měli odvahu a přijali sami sebe. Za žádnou cenu nedovolte, aby někdo narušoval vaši jedinečnost. Máte naprostou svobodu, jež je tou nejvyšší hodnotou.

Mohl bys prosím objasnit, jakou roli hraje v revoltě násilí?

Násilí nemůže být projevem rebelského ducha už jen proto, že násilí tvoří celou minulost lidstva – a rebel se chce od minulosti oprostit. Násilí bylo po celá tisíciletí způsobem života. Lidé vždy žili s násilím, ať přímo, či nepřímo. Armády, policie, vězení, soudci, války, takzvaně významná náboženství, to vše je spojeno s násilím. A jeho samotný základ nemá s životem vůbec nic společného.

Podle mého názoru je duchovní vědomí opravdu duchovního člověka projevem hluboké úcty k životu, protože za životem není skrytý žádný bůh a mimo vědomí není žádný ráj. Násilí je ničení života a lidského vědomí, násilí je destruktivní.

Rebel tvoří a jeho jedinou filozofií je kreativita. Lidé žili destruktivně velmi dlouho a k čemu to celé bylo? Právě proto kladu tak velký důraz na pochopení rozdílu mezi rebelem a reakcionářem. A zároveň poukazuji na rozdíl mezi reakcionářem, rebelem a revolucionářem.

Reakcionář je nejnižší kategorie. Nikdy se neodpoutal od minulosti. Je na ni zaměřený a jeho reakce jsou namířeny jen proti ní. Ale vždy je to jeho postoj, jeho kontext, takže v podstatě není důležité, zda minulost přijímá, nebo odmítá.

Revolucionář je na trochu vyšší úrovni, protože nejen reaguje, ale navíc sní o budoucnosti. Má své utopické představy. Nicméně pokud jde o násilí, revolucionáři si po celé věky mysleli, že správných konců se dá dosáhnout nesprávnými prostředky. Pomocí násilí nikdy nestvoříte mírumilovné, klidné a láskyplné lidstvo. Už v kořeni je ukryto násilí, jež otravuje prudkým jedem celou strukturu.

Rebel nevyznává násilí, protože něco takového ani dělat nemůže. Kdyby byl násilnický, nemohl by napomáhat vzniku mírumilovného lidstva bez válek a třídní společnosti. Jakmile zasejete semínka násilí, nemůžete s nadějí doufat, že se to nijak neprojeví na květech. Květy pocházejí ze semínek, která jste zasadili. Proto každá násilná revoluce vytváří další násilnou společnost, další násilnou kulturu. Je velmi smutné, že pořád existují na světě armády a jaderné zbraně. Je nedůstojné, že lidé stále potřebují policisty, soudce a vězení. Lepší lidstvo tvořené vědomějšími lidskými bytostmi se zbaví všech těchto nesmyslů, které nás obklopují a ničí naše bytí.

Rebel nemůže být rozpolcený. Není možné, aby přijímal jen určité věci z minulosti a ostatní odmítal. Musí se oprostit od celé minulosti. Jen tak se dokáže zbavit barbarství lidstva – krutosti, násilí a hluboce zakořeněné neúcty k životu a k existenci.

Můj přístup je projevem obdivu a úcty k životu.

Rebel je ochotný zemřít, ale nikdy nebude zabíjet. Pro člověka je ctí zemřít za dobrou věc, ale zabíjet druhé je animální, bez ohledu na důvody. Když zabíjíte, všechno jste pokazili. Z běžného hlediska je rebel jedinec stojící proti celému světu, takže kdyby zvolil násilí, je to jeho konec. Nepřítel – minulost – má v rukou mnohem násilnější prostředky a je výrazně silnější.