Casey McQuiston

Políbila jsem Sharu Wheelerovou

Přeložila Magdaléna Stárková

I KISSED SHARA WHEELER

Copyright © 2022 by Casey McQuiston.

All rights reserved.

Translation © Magdaléna Stárková, 2023

ISBN 978-80-242-9428-5

Obsah

POZNÁMKA CASEY McQUISTON

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

23

24

25

POZNÁMKA PŘEKLADATELKY

PODĚKOVÁNÍ

MOJÍ NEJLEPŠÍ
KAMARÁDCE PEPPER

POZNÁMKA CASEY McQUISTON

Milé čtenářstvo,

pokud jste z jihu USA nebo jste vyrostli mezi jižními baptisty nebo evangelikály, možná poznáte něco z kultury, kterou v knize popisuju. K mnohému přistupuju s humorem, protože někdy se člověk skutečně musí smát. A i když Chloe Greenová v Boha nevěří, její pohled není tím jediným, na který v románu narazíte. Je tu místo pro to dobré i to zlé, pro věci legrační i bolestivé a všechno mezi tím, protože tak už to v životě dospívajícího člověka chodí – zvláště pak v Chloině části světa. Abych tohle všechno mohla pořádně prozkoumat, obsahuje Políbila jsem Sharu Wheelerovou i popisy náboženského traumatu a homofobie.

Chcete-li vědět víc, navštivte caseymcquiston.com.

IT STARTED OUT WITH A KISS…

THE KILLERS

1

12 HODIN OD CHVÍLE, KDY SE SHARA ZDEJCHLA
42 DNÍ DO UKONČENÍ STŘEDNÍ ŠKOLY

Chloe má chuť rozmlátit pěstí okno.

Když ji takové věci napadají, znamená to většinou, že je duševně na hraně. Když teď ale stojí celá napružená u zadních dveří domu Wheelerových, je skutečně připravená to udělat.

Na telefonu jí zabliká ukazatel času: je 11:27. Třiatřicet minut do konce mše ve willowgroveském kostele, kde Wheelerovi tráví dopoledne hraním si na milé, normální rodiče, jejichž stejně milá a spořádaná dcera před necelými dvanácti hodinami nezmizela jako pára nad hrncem z maturitního plesu.

Určitě to bylo jen nahrané. Jasně. Shara Wheelerová je v pořádku a není nezvěstná. Jen prostě dělá to, co vždycky: hraje si na neviňátko s očima Bambiho, takže si všichni myslí, jak nemá hlubokou, komplikovanou a kouzelnou duši, zatímco ve skutečnosti je to ta nejnudnější sucharka v celém tomhle stejně nesnesitelně nudném městečku.

A Chloe to všem dokáže. Protože ona jediná je dost chytrá na to, aby ji prokoukla.

Včera si totiž chtěla maturitní ples pořádně užít, když se celý rok honila za včasnými termíny podání přihlášek na vysokou školu a bojovala o své zasloužené místo v čele maturitního ročníku 2022. Tři týdny jí trvalo, než z druhé ruky sehnala dokonalé šaty (černý šifon a krajka – jak sexy vražedná upírka), a těšila se na dokonalý večer. Ne snad na nějaké klišé tanečky s korzetovou róbou a klučičím doprovodem, ale na svoji vlastní skvělou oslavu. Na partu kamarádů natlačenou ve slavnostních šatech do Benjyho auta, na to, jak budou v sále s nóbl lustrem vyřvávat songy Lila Yachtyho a nakonec se někdy v jednu ráno vrhnou na stánek s vaflemi.

Jenže už třicet minut předtím, než ohlásili krále a královnu plesu, ji uviděla: Sharu Wheelerovou s růžovými rty a vodopádem mandlového tylu. Prosmýkla se kolem stolu s občerstvením a zamířila rovnou ke dveřím. Chloe z ní celý večer nespouštěla oči v naději, že ji snad někde zastihne o samotě.

Jenže než se probojovala ke dveřím, byla Shara ta tam. Když pak předsedkyně studentské rady Brooklyn Bennettová vyskočila na pódium, aby předala Shaře korunku pro královnu plesu, pořád po ní nebylo ani stopy. Nikdo ji neviděl odcházet a od té doby ji také nikdo nezahlédl. A její bílý džíp taky neparkuje na obvyklém místě před domem jejích rodičů.

A tak tu Chloe stojí dopoledne po plese s rozmazanými stíny a vlasy slepenými lakem a chystá se vloupat k Wheelerům.

Klíč našla snadno – ležel pod nápadně hladkým kamenem s vytesaným veršem z Bible. Jozue 24,15: Já a můj dům budeme sloužit Hospodinu.

Celou cestu do klubu si představovala, jak se bude Shara tvářit, až ji uvidí u dveří. Jak šokovaně vykulí ty svoje zelené oči, teatrálně se zajíkne a najednou si uvědomí, že jí ten její divadelní kousek neprojde, jak plánovala, protože Chloe je geniální a nenechá si jen tak věšet bulíky na nos. Chloe to poskytne dost uspokojení na to, aby se na něm pásla až do maturity a možná ještě další dva roky na vysoké.

Jenže když nakoukne otevřenými dveřmi do obrovské kuchyně, Shara nikde.

A tak udělá to, co by napadlo každého na jejím místě – zavře za sebou dveře a jde prohledat první patro.

Ani tam Shara není.

Tak jo. Fajn. Někde přece vězet musí. Asi nahoře v patře, ve svém pokoji.

Jenže po Shaře není ani stopy.

Nahoře v chodbě se za pootevřenými dveřmi skrývá koupelna. Asi její. Béžovo-růžová tapeta, porcelánový pultík posetý lahvičkami s kosmetickými produkty z růžové vody… A nechybí ani její typický lak na nehty (Essie, odstín Baletní piškoty). Chloe postává u dveří. Tohle sice není jejím cílem, ale nemůže si nevšimnout hedvábné kytičkované gumičky do vlasů pohozené hned u umyvadla. Ještě nikdy ji neviděla, i když trávila tolik hodin tělocviku zíráním na Shařino temeno. Shara totiž nosí svoji blonďatou hřívu zásadně rozpuštěnou. Na tom si prostě zakládá. Asi si ji stahuje do culíku jen tehdy, když si večer umývá obličej.

Na tom ale nesejde.

Chloe se zastaví u dalších dveří. Jsou pootevřené a září na nich rukou vyvedené růžové písmenko S.

Byla by to lež veliká jako rozpočet školního fotbalového klubu, kdyby tvrdila, že si nikdy nepředstavovala, do jakého inkubátoru dokonalosti asi Shara Wheelerová večer uléhá, když se vrátí domů. Snad do nádrže s vyživujícím slizem pro dokonale sametovou pleť? Nebo na ni čeká doma profesionální kadeřník? A kam ta holka vůbec chodí, když zrovna ve Starbucks nerandí se svým namakaným fotbalistou nebo nepracuje na další podezřele dokonalé eseji do hodin srovnávací literatury? Kým je, když se – výjimečně – nikdo nedívá?

Existuje jen jediný způsob, jak to zjistit.

Chloe kopne do dveří a –

Nikdo.

Shařin pokoj vypadá samozřejmě úplně normálně, dokonce znepokojivě stroze. Postel, komoda, noční stolek, kosmetický stolek, psací stůl s knihovnou a smetanově žlutá lampa se stříbrným řetízkem. Okenní římsu zdobí usušená kytička královny krásy, na komodě se v perleťové mističce válí balzám na rty s včelím voskem hned vedle šeříkového tělového spreje a hromady povinné četby včetně barevných záložek. Na pudrově modrých stěnách visí zarámované fotografie její rodiny, kluka a stádečka identicky vypadajících kamarádek s ostrými lokty, rozevlátými vlasy a tvářičkami jako z reklamy na kosmetiku.

Kdepak asi všechny ty žurnálové krasavice teď jsou? Asi si někde kurýrují kocovinu, hádala Chloe. A ani jedna tu očividně nepátrá po indiciích. Takové totiž všechny ty populární školní hvězdy jsou: nepojí je ohněm zkoušené pouto vyvrhelů, divných a queer lidí na alabamském maloměstě. Kdyby se z maturitního večírku takhle zdejchla Chloe, hned by měla v patách celou milici shakespearovských gayů, kteří by vtrhli do každých dveří ve False Beach, jen aby ji našli.

Tak proč tu Shara není?

Chloe zatne pěsti, vejde dovnitř a zaměří se nejdřív na psací stůl.

Pokud nemůže vyzpovídat přímo Sharu, možná jí na ledacos odpoví její pokoj. Letmo si prohlédne obsah zásuvek a polic v naději, že najde nějaký plán útěku, deníček, kde si Shara mohla zaznamenat něco jako „sežeň zásoby“ nebo „nahraj to tak, aby to vypadalo, že tě Chloe zavraždila“. Najde ale jen pár reklamních brožur několika vysokých škol a krabičku s dopisním papírem s monogramem: jsou to předtištěné děkovné pohlednice, které bude rozesílat bohatým příbuzným za štědré dary k maturitě. Ani v koši Chloe žádné usvědčující papíry nenajde – leží tam jen obal od lesku na rty z tvrdého papíru.

Šperkovnice: nic zvláštního. Šatna: oblečení, pečlivě srovnaný regál na boty, plesové šaty zapnuté v čisťoučkých pouzdrech. (Kdo takové věci ještě dnes používá?) Zásuvka na spodní prádlo: napůl prázdná. Chybí tam dost cudných, měkkých hadříků na to, aby s nimi vystačila na týden či dva. Postel: na úpravně zastrčeném slonovinovém přehozu leží pěkně složené triko s logem Harvardovy univerzity, aby náhodou někdo nezapomněl, kterou školu si Shara z nabídek snad každé univerzity z Břečťanové ligy vybrala.

Chloe procedí mezi zuby nespokojené zasyčení. Zatím tu našla jen naprosto normální věci naprosto normální holky vedoucí naprosto normální život.

Vrátí se ke kosmetickému stolku a otevře zásuvku. Uvnitř se skrývá srovnaná sbírka lesků na rty ve skoro identických odstínech neutrální růžové. Většina už je poloprázdná s osahanými etiketami. Jen na konci řady leží jeden zbrusu nový, plný a zářivý. Ten asi použila maximálně jednou dvakrát, pokud vůbec. Pozná stejné logo, které zahlédla na obalu v koši.

Když odšroubuje uzávěr, udeří ji do nosu vůně tak silná, jako když ji tehdy zavětřila poprvé: vanilka s mátou.

Najednou se otevře okno.

Chloe se s tichým zaklením vrhne na koberec a zaleze pod stůl.

Na římse se objeví pár černých tenisek a s nimi i hubená klučičí postava v otrhaných džínách a flanelové košili. Zastaví se. Do tváře mu nevidí, ale jeho trup se pomalu otáčí, jako by se chtěl ujistit, že je čistý vzduch, a potom skočí do místnosti.

Tmavé vlnité vlasy s karamelovým melírem, opálená pleť, dlouhý, rovný nos a čelist hranatá, a přesto jemná jako rybí kost.

Rory Heron. Willowgroveská odpověď na všechny sexy rebely z devadesátkových seriálů pro teenagery. Nejžádanější nezadaný kluk mezi všemi místními huliči, skejťáky a flákači. Chloe s ním nikdy na žádný předmět nechodila, ale slyšela, že se ve škole stejně moc často neukazuje.

Sleduje, jak jeho oči opisují stejnou trajektorii jako předtím ty její – komoda, postel, obrázky. Když si všimne, že shodil z římsy usušenou kytičku, opatrně ji zvedne a prohlédne si ji kvítek po kvítku, než ji jemně vrátí na původní místo. Chloe přimhouří oči. Co dělá Rory Heron v Shařině pokoji a proč se tu mazlí s uschlou kytkou?

Potom se ale Rory otočí, uvidí Chloe a vykřikne.

Chloe vyskočí a zakryje mu dlaní pusu.

„Tiše!“ sykne. Takhle zblízka má Rory oříškově hnědé oči, které teď vyděšeně třeští. „Ještě aby tě zaslechli sousedi!“

„Soused jsem já,“ vydechne Rory, když ho Chloe pustí.

Překvapeně na něho zírá. Rory jí k sucharskému klubu pro bohatší vrstvy ve False Beach nějak nepasuje. „Ty tady bydlíš?“

„Copak?“ zamračí se Rory. „Chceš říct, že nevypadám jako někdo, kdo si to může dovolit?“

„Spíš vypadáš jako někdo, kdo by radši vypustil duši, než aby tu musel žít,“ odpoví Chloe.

„Věř mi, že jsem si to sám nevybral,“ řekne Rory a pořád se kaboní, i když trochu jinak. „A ty jsi… Chloe, že? Chloe Greenová? A co děláš pod Shařiným stolem?“

„A co ty děláš v jejím okně?“

„Nejdřív ty.“

„Já… no,“ koktá Chloe. Roryho přítomnost jí trochu ochladila horkou hlavu, a tak teď sama neví, jak by všechno vysvětlila. Do tváří se jí začne hrnout krev, a tak se donutí trochu uklidnit. „Slyšela jsem totiž, že včera večer utekla.“

„Já taky,“ odpoví Rory. Mluví se stejnou předstíranou lhostejností, s jakou se i nosí – povadlá, netečná ramena, jako by mu bylo všechno jedno. „A ty… Ty víš, kde je?“

„Ne. Jen jsem chtěla zjistit, jestli je vážně pryč.“

„A tak ses jí vloupala do domu,“ vydechne Rory bezvýrazně.

„Nevloupala! Otevřela jsem si klíčem!“

„Jo, a pak sem prostě vešla. Takže vloupání to je.“

„Jen když tu spáchám nějaký zločin.“

„Tak jo. Tak jen přestupek.“

„A jak bys nazval to, že jsi sem vlezl oknem?“

Rory se odmlčí a zapíchne oči do svých tenisek. „To je něco jinýho. Sama mi řekla, že nechává okno nezajištěný.“

„To ale ještě pořád nezní jako pozvání, kámo.“

„Ježíš, říkal jsem přece, že jsme sousedi. Lidi přece sousedy prosí v jednom kuse, aby jim pohlídali věci, zatímco jsou pryč. To se tak dělá.“

„A proto jsi teda tady?“

„Chtěl jsem se ujistit, že je v pořádku.“

Chloe se zatváří skepticky. „Že jsem tě nikdy neviděla s ní mluvit.“

„Vždyť ji ani neznáš, ne?“ brání se Rory. „A co tu vlastně chceš? Proč tě tak zajímá, co je se Sharou?“

Proč ji to zajímá? Třeba proto, že ona i Shara zasvětily každičký den své středoškolské kariéry jednomu cíli: aby maturovaly v čele svého ročníku a byly zvoleny čestným mluvčím třídy. Pokud Chloe toužila po něčem víc než po funkci mluvčího, pak snad jen po zadostiučinění z toho, že Shaře se to nepodařilo. Protože jinak měla Shara Wheelerová úplně všechno.

Protože pokud ta holka skutečně zmizela, asi se vzdává své kandidatury. Jenže Chloe Greenová takhle vyhrát nechce. Kdepak.

A taky proto, že ji Shara před dvěma dny vyhledala v budově B jejich střední školy, a jakmile byly samy, vtáhla ji za loket do výtahu a líbala tak, že Chloe zapomněla celý půlrok francouzštiny. A Chloe ještě pořád netuší, proč to udělala.

„A proč máš ty takovou péči?“ štěkne na Roryho.

„Protože… protože já ji chápu, rozumíš? Na rozdíl od těch jejích přiblblejch kámošek.“

„Aha, takže ji chápeš,“ protočí Chloe oči. „A proto ses teď pasoval do role vedoucího pátrací čety?“

„Ne…“

„Tak proč?“

Další odmlka. Rory rozpačitě přešlápne z nohy na nohu. Potom se podívá na psací stůl, zvedne tmavé obočí a hlesne: „Proto.“

Když Chloe následuje jeho pohled, zahlédne obálku nenápadně zastrčenou do růžové krabičky na dopisy. Na ní je Shařiným rukopisem napsáno: Rory.

Rory?

Ten kluk má sice delší paže, ale Chloe zase rychlejší reakce. Popadne psaníčko, jedním prstem ho otevře, vytáhne růžový papír s monogramem a čte to, co tam stojí úhledným Shařiným písmem:

Rory,

díky za tu pusu. Pokud sis myslel, že jsem si tě nikdy ani nevšimla, pletl ses.

XOXO

Shara

P.S.: broskev100304

P.P.S.: Řekni Smithovi, ať zkontroluje ty koncepty. Zbytek dej Chloe.

„Tys jí dal pusu?“ chce vědět Chloe.

Rory vypadá, jako by čekal ránu, ale to si může nechat až na chvíli, kdy se o tom dozví Shařin kluk. „Já ne! Ona políbila mě!“

Chloin starý hněv znovu zaplane. „Kdy?“ procedí mezi zuby.

„Včera večer. Těsně před plesem.“

„A kde?“

„Na… na pusu?“

„Ale ne! Myslím geograficky, Herone!“

„Aha. U nás na střeše.“

Takže Shara se líbala s Rorym. A teď tu ten kluk stojí a brání ji před Chloe, protože… panebože!

Je to holka odvedle a Rory se zabouchl až po uši. O to jde. Jak otravné. Jak předvídatelné.

„No, tak to se moc neraduj,“ zavrčí Chloe, „protože mě políbila taky.“

„To si děláš srandu!“ vykulí Rory oči.

Potom je zavře, rukama si pročísne kudrny, ale nechá toho dřív, než si stačí rozcuchat účes.

„Tak jo, v tom případě,“ ukáže na sebe, Chloe i na pokoj, v němž oba stojí, „tohle všechno dává větší smysl.“

Padne na ně trapné ticho husté jako oblak tělesného pachu pubertálních sportovců v tělocvičně v pátek po tréninku. Chloe otevře pusu, aby něco řekla…

Najednou dole vrznou hlavní dveře.

„Sakra,“ prskne Chloe. Očima zkontroluje hodiny na nočním stolku. 12:13. Tak dlouho si tu povídala s tím klukem, až ztratila pojem o čase.

„Budeš muset po žebříku,“ vyhrkne Rory a už se chystá zmizet.

„Zatracená Shara!“ zamumlá Chloe a vymrští se z okna tak prudce, že se málem netrefí na první příčku žebříku.

Na zemi si pak Rory hodí žebřík na hubené rameno a nešikovně se snaží ho odnést zpět k plotu. Vážně má jen pěknou tvářičku na těle připomínajícím vyzáblé koště. Chloe asi chápe, proč po něm jedou zástupy prvaček a druhaček, když kolem sebe šíří auru hezkého drsňáka s kytarou ze školního parkoviště. Ale když má tahat těžké předměty, je na něho dost smutný pohled.

„Počkej.“ Chloe popadne druhou stranu žebříku. Rory nešťastně zavrčí, ale jinak si nestěžuje.

Přelezou plot do Roryho zahrady stejně čisté a zelené jako zbylý areál klubu. Když ještě bydlela v Kalifornii, nikdy neviděla klub tak rozlehlý, a navíc s hlídanou bránou. Vypadalo to tam jako na golfovém hřišti. Musela předstírat, že je něčí chůva, aby se vůbec dostala dovnitř.

„Tak jo, k čertu s tím.“ Chloe si otře zbytek líčidel z očí. Hřbet její ruky okamžitě zčerná. „Co znamená ta broskev s číslem? Myslím v tom dopise?“

„To právě netuším,“ pokrčí rameny Rory.

„Potom bychom to zítra ve škole měli říct Smithovi. Třeba to bude vědět on.“

Rory protáhne obličej. Vypadá teď docela legračně. Stojí uprostřed snobské komunity pro boháče obehnané plotem a hraje si na něžného, nezávislého rebela.

„My?“ zvedne obočí. „Ty vážně chceš říct Smithovi, že jsi dala pusu jeho holce?“

„Tak chceš se dozvědět, kde je a co dělá, nebo ne?“

„Co takhle prostě počkat, až se vrátí, a zeptat se?“

„Odkud bereš tu jistotu, že přijde zpátky tak brzy?“ doráží Chloe. „Co když někde vede třeba nějaký tajný druhý život? Možná v jiném městě s nějakým starším milencem, co ji vydržuje, nebo tak něco? Co když se nevrátí, než se všichni vydáme někam na vysokou? Nebo nám zmizí navždycky a ty se budeš muset celej život trápit otázkou, proč tě proboha políbila?“

Rory, který mhouří víc a víc oči, jak to do něho Chloe hustí, povytáhne koutek a odtuší: „Ta holka tě fakt dostala, co?“

„Čau,“ řekne Chloe a otočí se na patě. „Půjdu za ním sama.“

„Počkej!“ zavolá za ní Rory.

Zastaví se.

„Kdy za ním chceš zítra jít?“

„Hned ráno,“ odpoví Chloe. „První hodinu mají fyziku.“

„Super,“ otevře jí branku. „Dám si všechny záležitosti do pořádku.“

„Že ty ses nikdy nepřihlásil na casting do jarního muzikálu? Jsi hotovej král dramatu.“

„Moc to nemusím.“

Tak tam chvilku stojí a Chloe pocinkává klíči. Rory se tváří, jako by měl každou chvíli začít psát depresivní básničky o Shaře. Nebo o tom, co ho ještě trápí. Docela ji děsí ten pocit, že ji právě osud hodil rovnou do toho nejhoršího společného projektu na světě, kterému zasvěcení Smitha Parkera taky zrovna nepomůže.

„Ehm,“ odkašle si Chloe. „Možná… bys to neměl nikomu povídat? Myslím, že mě Shara políbila. Nevím, jestli jsem měla… no, to je jedno. Prostě mi něco říká, že by nebylo dobré, aby se to šířilo po škole, pokud to nevybreptá ona sama.“

Rory zavrtí hlavou. „Nechystal jsem se to nikomu říkat.“

Chloe spokojeně zvedne bradu, otočí se a opře se o branku. „Tak zítra ve škole! A opovaž se nepřijít! Nezapomeň, že vím, kde bydlíš.“

„Chápu.“ Rory zasalutuje a zavře za sebou.

Chloe přejde přes zahradu před domem Heronových a zahne za roh ke stromům a přezdobené kašně ve tvaru ošklivého delfína, před níž zaparkovala.

Na sedadle řidiče si konečně dovolí uvolnit se tak, jak to dělá jen tehdy, když je opravdu a úplně sama. Povolí ramena. Klíče pustí na kobereček pod nohama. Čelem se opře o volant. Mrňavá kočička pro štěstí usazená na palubní desce jí zmateně zamává.

Takže dostala od Shary Wheelerové pusu a hned potom kopačky. A není sama.

Ale… ten lesk na rty. Vanilka a máta. Stoprocentně ho měla na rtech, když se líbaly. Chloe na tu vůni nikdy v životě nezapomene.

Což znamenalo, že Shara si ten lesk koupila speciálně na jejich polibek.

Jasný důkaz, že když Shara přijde domů do svého pudrově modrého pokoje a tam se češe, lakuje si nehty a obtáčí gumičku třikrát kolem studijních kartiček, přece jen myslí na Chloe.

A to chutná skoro jako vítězství.

Z HROMADY NA PODPAL

Rukou psaný vzkaz od Chloe Georgii

PROSÍM, ZKUS POTLAČIT SLYŠITELNOU REAKCI. Pokud tohle psaníčko chytí paní Clarková a přečte ho hlasitě jako tehdy Tannerovo hodnocení dívčích zadků, fakt tě zabiju. Bez legrace.

Dobře. Takže.

Shara Wheelerová mi dala pusu. Zrovna teď po cestě na pátou hodinu.

ZNOVU OPAKUJU: Ne aby ses hlasitě zajíkala! Jsi klidná a vyrovnaná jako moje mámy po džbánu konopného čaje.

Zrovna jsem to chtěla vzít zkratkou výtahem pro učitele, když tam Shara nastoupila za mnou a najednou mi vlepila pusu. ÚPLNĚ ZČISTAJASNA.

A já jsem jí to asi oplatila??? Je sexy! Propadla jsem panice! Ta holka je možná moje životní prokletí, ale taky vypadá jako někdo, kdo žije ve švédských horách a většinu času tráví vyšíváním kytiček na lněné košile jako nějaký kompars ve Slunovratu. Už na pohled je jasné, že krásně voní, o čemž jsem se mohla osobně přesvědčit. Voní jako šeříky a její lesk na rty po vanilce a mátě. Co jsem podle tebe měla dělat, když mě chtěla líbat taková nádherná holka? Kdokoli jiný by jí tu pusu oplatil taky.

Tak nebo tak. Dala mi pusu. Opravdovou. Skutečnou PUSU. A pak zmizela.

Co to má znamenat??? Shara Wheelerová je ta nejtragičtější heteračka, která se kdy nacpala do krátkého trička od Brandy Melville. Jasně že mi jen pletla hlavu. Byl to jen krutý žert heterosexuální holky, že jo? No že jo???

Ale co teď?

Šeříky, Geo. ŠEŘÍKY!

2

2 DNY OD CHVÍLE, KDY SE SHARA ZDEJCHLA
41 DNÍ DO UKONČENÍ STŘEDNÍ ŠKOLY

První věc, kterou Chloe uviděla, když subaru její mámy přejelo hranice města False Beach, byla tvář Shary Wheelerové.

A nebyl to jen takový pocit, i když poslední dobou se jí opravdu zdálo, že je Shara pořád a všude. Její obličej na ni opravdu zíral z obrovského plakátu nad dálnicí mezi restaurací Waffle House a supermarketem pod bahnitě šedivou oblohou: blonďatá holka s hezkým úsměvem, hromádkou knih a úhloměrem v ruce.

ježíš miluje geometrii! vyřvával do světa billboard. Chloe se to zdálo trochu přitažené za vlasy. církevní střední škola willowgrove – vzdělání s kristem v srdci!

Ve False Beach se nachází pět středních škol, ale Willowgrove je jediná, kde mají kurzy pro nadané studenty a dramatický kroužek s rozpočtem dost velkým na to, aby si mohli dovolit nastudovat i Fantoma opery. Jejímu čtrnáctiletému emo-já zažranému do knížek se to tehdy jevilo jako to vůbec nejdůležitější, co jí mohlo středoškolské vzdělání nabídnout. Její máma na Willowgrove někdy v devadesátých letech sama chodila, a tak se snažila Chloe varovat, ale ta si nenechala nic vymluvit. Pokud neměla na výběr nic lepšího, byla odhodlaná snést i všechno to pánbíčkaření.

„False Beach. Co je to vůbec za jméno?“ zeptala se Chloe mámy asi popětitisící, když toho dne jejich auto prosvištělo pod billboardem se Shařiným obličejem. Vyptávala se na to už od doby, kdy jí máma název jejich města prozradila poprvé.

„Beach čili pláž. Je to pláž, ale zároveň není,“ odpověděla máma jako vždycky. Druhá máma – mamka – otočila stránku v Povídkách canterburských. Nechávaly za sebou kalifornský západ slunce a mířily rovnou do samé zadnice Alabamy.

False Beach leží na širokých březích Martinského jezera, což mu dodává iluzi pobřežního města. Člověk hned začne doufat, že to tu bude jako v Gulf Shores nebo Mobile u moře, jenže není. K Mexickému zálivu jsou to čtyři hodiny, blíž do Atlanty než k Pensacole. False Beach se tedy nachází téměř v samém srdci Alabamy. Písčitou pláž byste tu taky hledali marně, protože to jezero je pouhá nádrž vybudovaná někdy ve dvacátých letech 20. století uprostřed bažin, lesů a skal.

Prostě město u nevýznamné vodní plochy, kde se nikdy nic zajímavého neděje. A – jak se Chloe brzy dozvěděla o maloměstech – pokud se přece jen něco semele, vědí o tom hned všichni. Což znamená, že nejpozději v pondělí ráno si budou o Shařině zmizení cvrlikat i vrabci na střeše.

Upřímně – dnešek se od ostatních dní na Willowgrove vlastně tolik neliší. Shara Wheelerová je tu něco jako Helena Trójská – slavná pro svou krásu i tragickou genialitu příliš velkou na maloměstské poměry. Nebo Regina Georgeová, kdyby její klika odpracovala dvakrát tolik školních dobrovolnických hodin.

Shara Wheelerová je tak krásná. A tak chytrá. A nikdy v životě na nikoho nebyla hnusná. Shara Wheelerová má andělský hlas, ale nikdy se nehlásila do školního muzikálu, aby nevzala místo na slunci někomu, kdo ho potřeboval víc. Nosí dokonce štěstí fotbalovému týmu jako živý talisman a běda, pokud jednou chybí – to pak je zápas předem prohraný. Loni si dokonce všechny prvačky pokoušely lepidlem na řasy vykouzlit stejně plné, oblé rty. Hotový div, že ještě nikdo neotiskl Shařinu tvář třeba… na vaničku margarínu.

Dnes ve škole:

„Prý o ní od maturitního plesu nikdo neslyšel.“

„Já zase slyšel, že jí Smith dal kopačky a jí z toho hráblo.“

„Kecy! Utekla někam stavět bydlení pro bezdomovce.“

„Já jsem se doslechla, že tají těhotenství, a tak ji rodiče někam uklidili, než porodí, aby se toho nikdo nedomákl.“

„To je z Riverdaleu, pitomče,“ houkne Benjy na procházejícího druháka. Potom s povzdechem opatrně položí složenou pracovní uniformu s logem obchodu, kam půjde dnes odpoledne na brigádu, na dno skřínky.

Chloe se zamračí do zrcadla na dveřích skřínky. Jak otravné, že i její život se teď točí kolem Shary Wheelerové.

„Jsi v pohodě, Chloe?“ zeptá se Benjy.

„No jasně,“ odpoví Chloe a urovná si lesklé stříbrné růžky límce. Georgia její podání uniformy komentuje slovy: „Dělá, co může.“ Sama Chloe by to popsala spíš větou: „Nechte mě pocítit poslední sladký záchvěv individuality, než ji ze mě nejpozději do oběda vyženou.“ Tak nebo tak. „Proč bych neměla být v pohodě?“

„Protože sis namalovala jen jedno oko.“

„Cože?“ zkontroluje svůj odraz v zrcadle. Levé oko: dokonale vyvedené kočičí oko v té nejčernější černi. Pravé oko: nahé jako novorozeně. „Panebože.“

Z kosmetické tašky poslední záchrany vytáhne tužku na linky. Leží tam už tak dlouho, že si ji Chloe musí nejdřív rozepsat na hřbetu ruky. Nikdy si nemyslela, že ji bude potřebovat.

„Tak nebo tak,“ naváže Benjy na předchozí rozhovor, „řekl jsem Georgii, že tenhle týden musíme udělat filmový večer u ní, protože Ash se chce dívat na Labyrint, jak se o něm zmiňovala tvoje máma, a pokud by nás tam náhodou překvapil táta a uviděl tam nádobíčko Davida Bowieho nacpané v bílém nylonu, asi by mi začal klást otázky, na který se mi zrovna fakt nechce odpovídat, takže…“ Odmlčí se. „Ehm. Proč k nám míří Rory Heron?“

V zrcadle se Chloe za ramenem objeví drobná postavička. Vynoří se za ostrou hranou jejího mikáda, ale rychle se zvětšuje. Rory – a očividně dotčený, že se dnes musel dostavit do školy před velkou přestávkou.

„Dlužím mu peníze za dárek pro paní Clarkovou,“ zalže rychle Chloe, domaluje si protaženou oční linku a zavře tužku.

„Tak si to užij,“ prohodí Benjy, než vyrazí na první hodinu.

Chloe zabouchne skřínku a otočí se k Rorymu. „Jsem ráda, že jsem si pro tebe nemusela dojet do toho snobskýho klubu.“

Rory zamrká. „Ale došlo ti, že celá tahle věc je dost… vyčerpávající, že jo?“

„Díky,“ protočí oči Chloe, „tak už pojď.“

Hned nato se probíjí ranním davem až do fyzikální učebny. Očima hledá osobu, kolem níž jako satelity krouží všichni ostatní členové školního fotbalového týmu: Smitha Parkera, přítele Shary Wheelerové, zadáka a oběť tragické souhry křestního jména, které zní jako příjmení, a příjmení, které se zase dá snadno zaměnit za křestní jméno.

Dobře si pamatuje na den, kdy se Smith se Sharou dali dohromady. Setkání absolventů školy ve druháku, kdy celou školu zachvátil ten bizarní jižanský rituál, kdy člověk zaplatil studentské radě dolar výměnou za to, že ta potom jeho tajné lásce pošle karafiáty. Chloe musela v tom roce vytvořit se Sharou dvojici ve volitelné hodině chemie pro pokročilé – Shara tehdy zaškrtala její vzoreček, aby na jeho místo napsala svůj vlastní, jenže nakonec to měla dobře Chloe. V tu chvíli jim někdo na zápisky z laboratorních prací hodil dva tucty karafiátů a všechny byly od Smitha pro Sharu. Od té doby ti dva tvoří školní superdvojici, ale upřímně? Karafiáty zas tak super kytky nejsou.

Pokud jde o Chloe, nemá pocit, že by se Smith příliš lišil od ostatních otravných fotbalistů, které nesnáší už z principu. Není ani divu. Když většinu loňského školného vrazilo vedení do opravy stadionu a společenské vědy učí vedoucí roztleskávaček, nemusí člověk být Einstein, aby pochopil, v čem Willowgrove spatřuje své priority. Každý zápas, který Willowgrove vyhraje, jen tahá další a další peníze z rozpočtu na uměleckou činnost a humanitní vědy – čili z jediného místa pro studenty se skutečným nadáním.

Takhle zblízka jí teď Smith Parker nepřipadá tak obrovský jako jindy. Vypadá spíš šlachovitě než jako vyložený svalovec – spíš jako tanečník než jako hráč amerického fotbalu. Je jedním z mála sportovců, které Chloe považuje za pohledné na rozdíl od těch upocených goril s tlustými krky: vysoké lícní kosti, oslňující hnědé oči s ostrými koutky a klenutým obočím, tmavě hnědá pleť, která se nějakým zázrakem nemastí ani během fotbalové sezony. Je vysoký, dokonce vyšší než Rory. Vyrostl snad ještě před plesem? Nebo měl vždycky tuhle trojúhelníkovitou postavu a hranaté čelisti? Jako by vypadl z maturitní úlohy z geometrie.

„Smithe,“ osloví ho. Smith nejdřív neodpovídá, protože zrovna něco vyřvává na jednoho ze svých spoluhráčů. Bože, fotbalová sezona skončila před čtyřmi měsíci – nemůžou si najít nějakou jinou osobní charakteristiku? Zkusí to tedy znovu. „Smithe?“

Když se konečně otočí, napadne ji, že Smith Parker možná vůbec netuší, kdo je. Měl by ji ale znát aspoň jako divnou queer holku z LA, kterou vychovávají dvě lesbické mámy. Takhle ji tu totiž vedou v patrnosti všichni, ale jestlipak ví, kdo je Chloe opravdu? Její reputace neúprosné vedoucí soutěže znalostí mu asi nic neříká. Svěřila se mu Shara, že je také její jedinou opravdovou akademickou sokyní?

„Co je?“ zeptá se Smith a upře oči na Roryho, který se nápadně chumlá do mikiny školní uniformy a plaše pokyvuje bradou.

Chloe našpulí rty. „Můžem s tebou na chvilku mluvit?“

Smith se ohlédne za rameno na Ace Torrese stojícího u dveří fyzikální laboratoře a zdravícího plácnutím nějakého dalšího spoluhráče. Všichni na Willowgrove vědí, že první hodina fyziky pro maturanty je zjednodušená, aby prolezl i úplný blbeček, a známkovaná dost mírně na to, aby nadějným atletům nekazila vysvědčení a šance dostat se na vysokou školu.

„Spěchám na fyziku,“ řekne.

„Na fyziku pro fotbalisty,“ sykne Chloe pohrdavě.

„Já vím,“ pokrčí rameny Smith, „ale…“

„A je poslední měsíc školy,“ nedá se odbýt Chloe, „takže je všem ukradený, jestli někdo přijde pozdě. Hlavně když ten někdo jsi ty.“

„Hele, mám za sebou dlouhej víkend,“ otočí se k ní Smith. Teď už Chloe neujdou černé kruhy pod jeho očima. Jakpak asi strávil neděli? Asi převracením krav s kamarády nebo tak něčím. „Nemůžete prostě…“

„Políbil jsem Sharu,“ vyhrkne Rory.

Smith ztuhne. Rory ztuhne. Ještě nepřevrácené krávy na okraji města ztuhnou.

Když Smith znovu promluví, jen hrdelně zavrčí: „Cože?“

„Teda… ehm…,“ koktá Rory. Je skoro k smíchu, jak tenhle rebel s ostrým jazykem zkrotl. Kluci jsou vážně trapní. „Ona… než zmizela, tak… ehm…“

„Prostě dal pusu Shaře. A já taky,“ vykročí k němu Chloe jako Spartakus bojující za všechen lid, který políbil holku Smitha Parkera. „Vlastně spíš ona políbila mě, pokud bych měla být přesná. Ale já jí tu pusu hned oplatila.“

Smith těká očima mezi Chloe a Rorym.

„Tohle má být nějaká sranda?“ zamračí se. „Protože já se teda moc nebavím.“

„Trochu legrační to je,“ pokrčí rameny Chloe.

„Ale vtip to není,“ trvá na svém Rory.

Kdyby Smith věděl, jak to chodí na nižších příčkách willowgroveského společenského žebříčku, chápal by, že Chloe a Rory spolu sdíleli nanejvýš letmý pohled na chodbě, natož aby společně upekli kanadský žertík na slavného zadáka. Celý školní ekosystém totiž stojí na přísném rozdělení sociálních vrstev. Smith si přece musí umět spočítat, že Chloe by nikdy do daného pořádku nevrtala, kdyby vyloženě nemusela.

Nervózně mu cukne sval v čelisti.

„Hm, to dost nerad slyším,“ promluví nakonec. „Ale proč mi to říkáte?“

„Protože si potřebujem promluvit,“ pokouší se o vysvětlení Rory. „Všichni tři.“

Chloe na to jde víc zpříma. „Ukaž mu ten dopis, Rory.“

„Jakej dopis?“ vyptává se Smith.

Rory nespokojeně zabručí, ale přehodí si batoh ze zad na břicho a rozepne ho. Tašku má celou polepenou záplatami s logem skejťáckého časopisu a rozpíchanou pozérskými plackami a připínáčky, jen učebnice by tam člověk hledal marně.

„Tohle nám tu nechala,“ podá Chloe Smithovi psaní. „Nevíš, co znamená to P.S.?“

Smith na dopis jeden dlouhý okamžik zírá, než ho složí a s ledovým klidem podá zpět Rorymu.

„Ty ji máš rád, co?“ prohodí. „Ještě pořád?“

Chloe klouže pohledem z jednoho na druhého – ze sevřených rtů Smitha Parkera k Roryho nešťastné vrásce mezi hustým obočím. Většinou příliš mnoho složitých citových pochodů pubertálním klukům nepřipisuje, ale tady se zrovna očividně zpracovává nějaká zamotaná historie. Vír Shary Wheelerové stahuje další oběti.

„Tak trochu,“ odpoví Rory hlasem kluka, který včera vlezl oknem do Shařina pokoje.

Smith s chmurným uspokojením pokývá hlavou a otočí se na Chloe.

„A co ty?“

Chloe zamrká a ztiší hlas: „Skoro ji neznám. Vůbec nechápu, proč mi tu pusu dala. Jen bych ráda byla lepší než ona a dostala šanci pronést proslov na maturitní slavnosti.“

Smith se zamyslí a znovu pokývá hlavou. Chloe se začíná obávat, že těmhle namakaným sportovcům vážně nerozumí.

„Nevím, co přesně znamená ta broskev,“ vydechne Smith, „ale ta čísla jsou můj kód k zámku od skřínky.“

Ve skřínce Smitha Parkera panuje chaos.

Aspoň to tam nesmrdí tak hrozně jako u ostatních fotbalistů, ale jinak se tam válí učebnice, naducané sešity a další knížky – pravděpodobně povinná četba z angličtiny. Také se tam nachází překvapivé množství kosmetických produktů: tuby zvlhčovacích krémů na pleť, gumičky do vlasů, krycí make-up a lesk na rty s vůní granátového jablka. Všechno to nahrne za krabičku ovesných sušenek.

„To jako fakt?“ kývne Chloe významně na sladkosti.

„No jo. Musím mít denně dostatek kalorií,“ pokrčí rameny Smith.

Zatímco se Smith probírá tím nepořádkem, zaměří se Chloe na obrázek na dveřích: Smith a Shara na podzimním školním plese. On v naprosto obyčejném obleku, ona v těch šatech.

Chloe na ten ples sice nešla, ale viděla Shařiny šaty na Instagramu – jako všichni široko daleko. Pouzdrovky z modrého hedvábí s usedlým výstřihem, které se jí ale lepily těsně na tělo. A bez podprsenky. Školní drby z toho žily ještě celý týden po plese. BBC News v hlavním vysílacím čase, titulek: oblíbená dcera boží ukázala náznak bradavek.

Letmo se podívá na Roryho, protože ji zajímá, jestli si prohlíží to samé, ale Rory hypnotizuje Smitha, který něco vytahuje zpoza zásob iontového nápoje.

„Bacha,“ ozve se Smith, „tohle jsem sem neschoval.“

Zvedne nad hlavu sáček bonbonů s další kartičkou ze Shařiny krabičky s dopisním papírem uvázanou k plastovému balení růžovou stužkou. Na obálce stojí Smithovo jméno.

„Broskvové želé?“ zeptá se Chloe.

„Vždycky ho dává roztleskávačkám, které mi ten den balí sáček s dobrotama,“ odpoví Smith, „mám ho totiž ze všeho nejradši.“

„Ještě pořád?“ podiví se Rory.

Smith se zamračí. „No co?“

„Jen že se tím cpou děti na druhým stupni,“ pokrčí rameny Rory.

„Tak otevřeš to, nebo ne?“ vloží se do debaty netrpělivě Chloe.

Smith s povzdechem vytáhne dopis a Chloe mu nakukuje přes rameno, než si toho všimne a odtáhne se.

Smithe,

myslím, že problém vězí v tom, že nevím, jak ti říct pravdu. Možná proto jsem to musela udělat. Netuším, jak bych ti to pověděla, a tak mi nezbývá než ti to ukázat.

Slibuju, že jsem v pohodě. Nezlob se na ně, prosím, za ty pusy. Není to jejich chyba.

XOXO

Shara

P.S.: Ještě jsi nedokončil to, o co jsem si řekla v minulém dopise. Hlavně ať ho Rory nezahazuje. To snad nebude tak těžké.

P.P.S.: Řekni Chloe, že se to k ní dostane.

„Nechápu, co to má znamenat.“ Smith spustí ruku s dopisem zpět podél těla. Rory nakloní hlavu a zamžourá na napsaná slova.

„Ale není to jako v tom filmu 96 hodin, že ne? Že by ji třeba někdo unesl nebo tak?“ zeptá se Chloe.

„Ne.“

„Takže zmizela sama a schválně?“

„Asi jo.“

„Třeba utíká z místa činu? Co když někoho zabila?“

„Pochybuju.“

Rory se narovná. „Záleží ti na tom vůbec?“ prskne.

A jéje.

Smith se zarazí. Potom zabouchne skřínku.

„Chceš to zkusit znovu?“

„Já teda nevím,“ odpoví Rory, „ale neodkopneš ji hned po maturitě, aby sis mohl nabrnknout některou z fanynek na vysoké? Tohle by bylo dost pohodlné řešení.“

„Ale fuj,“ vydechne Chloe.

Smith se kousne do rtu a pokývá hlavou, jako by se místo na Roryho díval na namakaného soupeře z cizího týmu. Nakonec ale jen vytáhne telefon, odemkne displej a otočí ho k nám.

Uvidíme jeho seznam hovorů. Deset pokusů o spojení jen za poslední dvě hodiny – a u všech jen jedno jediné jméno: Shara, Shara, Shara.

„S Acem jsme včera pročesali celou False Beach kilometr po kilometru,“ procedí mezi zuby. „Dívali jsme se všude, kam ráda chodí – do Cinemarku, do Sonicu, do toho parku plného magnolií hned u Dickova obchodu se sportovními potřebami… Jenže nikde nebyla. Hledal jsem ji celé hodiny. Takže jo, fakt mi na ní záleží.“

Rory se tváří jako blikající kurzor v prázdném textovém dokumentu, a tak promluví Chloe.

„V tom případě nás potřebuješ,“ řekne. „Tohle je očividně nějaká hádanka, kterou nám Shara vymyslela. Každý z nás má kousek skládačky. Jakmile ji dáme dohromady, zjistíme, kde je.“

Smith konečně přestane vraždit Roryho pohledem. „A kde máš ty svůj dílek?“ podívá se na Chloe.

„Už na tom pracuju,“ zabručí zamyšleně. „Ale nemá cenu se o to ani pokoušet, pokud se nedohodnem, že v tom jedem společně.“

„A ty? Souhlasíš?“ zapíchne Smith oči do Roryho.

„Hele, docela bych si přál, aby mi to bylo fuk, jenže není,“ odpoví Rory, když se dá trochu dohromady. „Pokud nás Shara pořád v těch dopisech zmiňuje, asi to znamená, že nás chce do té věci zatáhnout všechny, takže jdu do toho s vámi, ať už se jedná, o co chce.“

„Já taky,“ rozhodne Chloe, „což ale znamená, že pokud chceš vědět, kde je tvoje holka, Smithe, budeš se muset přenést přes skutečnost, že jsme se s ní líbali. A to rychle.“

Kolem nich spolužáci spěchají na první hodinu a každý, každičký se na chvilku zastaví a zírá. Chloe Greenová, premiantka školy. Smith Parker, světec, který dva roky za sebou dovedl školní fotbalový tým k vítězství na státním mistrovství. A Rory Heron, kterého většina zná jen proto, že schválně vytopil učebnu biologie. Fakt, že se ti tři setkali na jednom místě, vytvořil díru v časoprostorovém kontinuu Willowgroveské církevní školy.

Smithovi to očividně šrotuje v hlavě. Je jasné, že ti dva by radši dělali cokoli jiného, než aby trávili, byť jen sekundu, ve společnosti toho druhého, což znamená, že se Chloin život právě řítí do nekonečně rozbouřeného víru klučičích eg, ale je ochotná to nějak vydržet, pokud jí to pomůže k férovému vítězství. Bere to stejně jako školní docházku – jako nutné zlo.

„Tak jo, já jdu teda do toho,“ prohlásí Smith nejistě. Úkosem se podívá na Chloe. „Už chápu, o čem Shara mluvila, když se o tobě zmiňovala.“

„Co říkala?“ zamrká Chloe.

„To neřeš.“

„Fajn,“ odsekne Chloe, jenže v duchu ji ta otázka samozřejmě trápí. „Pokud existuje něco, co bychom měli vědět, třeba jestli Shara poslední dobou neříkala nebo nedělala něco neobvyklého, měl bys mi to vysypat.“

„Nám,“ opraví ji Rory.

„Nám,“ souhlasí Chloe.

„Napadá mě snad jen jediná věc,“ řekne Smith nakonec, „když jsem se s ní chtěl vidět, pořád se vymlouvala na domácí úkoly. Tohle teda dělá pořád, ale poslední dobou těch úkolů bylo přece jen nějak podezřele moc. Takže počítám, že… měla na práci ještě něco jiného.“

„Zdála se ti… nešťastná?“ zeptá se Chloe.

„U Shary člověk nikdy neví. Někdy ji prostě popadne splín, celý víkend neodepisuje na textovky, nebo si jen tak bez vysvětlení přepne telefon do leteckého režimu, ale za dva dny se tváří, jako by se nic nestalo.“

„A co pak děláš?“ ptá se Rory. „Myslím, když to na ni přijde?“

„Předtím jsem nikdy nic zvláštního dělat nemusel,“ pokrčí rameny Smith, „vždycky se vrátila sama.“

Skupinový chat s Chloe Greenovou,
Smithem Parkerem a Rorym Heronem

Chloe: Tohle posílám, jen abych vytvořila skupinu. Prosím, neodpovídejte, pokud nemáte nové informace o SW.

Smith: OK

Chloe: Smithe, nepsala jsem, že nemáte odpovídat?

Smith: Promiň.

Chloe změnila jméno chatu na: „Líbala mě Shara Wheelerová“

Rory:

Smith: Zapomeň.

Smith vymazal jméno chatu.

Chloe: Já nevím, proč se tak vztekáš, když je to pravda.

Z HROMADY NA PODPAL

Odhalený obsah jedné z Roryho kazet označených zelenou nálepkou jako „soukromý materiál“

Políbil jsem Sharu Wheelerovou.

Seběhlo se to takhle: Nevěřím instituci maturitního plesu, přesto vůči té akci pociťuju něco jako morbidní fascinaci, a tak jsem vylezl z okna na střechu, abych se podíval, jak všichni vycházejí z domu a nasedají do půjčených limuzín přistavených před klubovnu hned naproti golfovému hřišti. A tam mě objevila. Vyškrábala se za mnou ve slavnostních šatech po treláži hned vedle svídy, pozdravila, vlepila mi pusu a pak zase zmizela.

Nezachvěla se se mnou země, jak jsem si vždycky myslel, že se stane, protože jsem byl spíš… zmatený.

Seděl jsem tam a koukal, jak si pro ni přijel Smith jako už od druháku tolikrát předtím. Zubil se od ucha k uchu, takže jsem viděl i ze střechy, jak dokonale bílé má zuby. Vyfotil se se Sharou před domem a ona se tvářila, jako by se nechumelilo.

Ráno Brooklyn Bennettová napostovala na Instagram pasivně-agresivní storýčko o tom, jak studentská rada utratila půlku plesového rozpočtu na balonkový déšť pro královnu plesu, která se jaksi zapomněla dostavit. Jake viděl Ace v Sonicu a Ace řekl, že Smith šel ještě vyzvednout do šatny Shařiny věci, ale když se vrátil na parket, byla ta tam. Teď už o tom slyšeli snad všichni. Nikdo ale neví, kam zmizela a proč.

Ale já jsem jí dal pusu.

3

3 DNY OD CHVÍLE, KDY SE SHARA ZDEJCHLA
40 DNÍ DO UKONČENÍ STŘEDNÍ ŠKOLY

V úterý odpoledne sedí Chloe ve svém pokoji, navíjí si stříbrný řetízek na prst a vzpomíná na Kalifornii.

Před nástupem na střední školu se do False Beach podívala jen několikrát a vždycky jí to místo přišlo nesnesitelné. Žádné bio burgery, žádný bubble tea, jen nanuky z benzinky a jedna restaurace z řetězce Olive Garden, kde se v pátek muselo dvě hodiny čekat na stůl, protože nic vybranějšího se ve městě už nenašlo. (Říká se sice, že tu otevřou docela slušný asijský lokál, ale Chloe má stejně pocit, že je to na False Beach moc odvážné.)

Když jí ale onemocněla babička a bylo jasné, že už se neuzdraví, máma se vzdala místa v souboru losangeleské opery, Chloe zase kamarádek z druhého stupně a sašimi dvakrát týdně a vyrazily do False Beach. To bylo před čtyřmi lety.

Čtyři roky uplynuly od chvíle, kdy se v prváku zeptala jedné spolužačky, proč jsou v učebnici biologie stránky o pohlavním rozmnožování přelepené páskou, a tak se seznámila s Georgiou, která na Willowgrove chodila už od školky. Před třemi a půl lety konečně vyrostla ze své emo fáze a Georgia vyvěsila jejich plán pro první pětiletku po střední na dvířka skřínky. Letos s Benjym konečně za lehkého nátlaku donutili učitele hudebky a sbormistra pana Trumana, aby nastudovali Fantoma opery, kde hráli Christine a Raoula.

Před čtyřmi lety také Chloe poprvé vkročila do třídy na Willowgrove a uviděla v první lavici tu holku z plakátu s dokonale srovnanou sbírkou rozjasňovačů pleti. Do konce prvního dne slyšela, že 1) Ta holka je Shara Wheelerová, 2) její táta tu dělá ředitele a hlídá všechna školní zastaralá pravidla, 3) její rodina je prachatější než sám pánbůh a 4) všichni – všichni – Sharu zbožňují.

Dokonce i Georgia, která si o škole ve vší tichosti myslela svoje, hned první týden obdivně přisvědčila: „No jo, ale vážně. Shara je super.“

Jenže Shara nebyla super. Super byla Kalifornie. Místo, kde všichni mohli klidně vědět o tom, že má dvě lesbické mámy. Shara prezentovala jen vágní představu osoby splňující všechny požadavky alabamského maloměsta. Šablonu, do níž si lidé dosadili dokonalé děvče. Co je na tom super?

(Ne, Chloe zatím neobjevila svůj dopis od Shary. A ano, dívala se úplně všude včetně kapsy od košile, v níž se tiskla k Shařinu bavlněnému roláku, když se líbaly.)

Hodí jemný řetízek zpět do zásuvky, zavře ji a zamračí se na sebe do zrcadla v koupelně. Proč se zrovna dívá na jedinou osobu ve městě, která Shařinu kouzlu ještě nepodlehla?

„Protože tvým prokletím je dokonalý úsudek,“ odpoví svému odrazu.

V pokoji odkopne komínek prospektů z vysokých škol, aby se dostala k batohu. Hon za Shařiným dopisem bude muset pár hodin počkat, protože teď má rande s maturitním projektem z francouzštiny. Čeká ji esej o povstáních ve Francii mezi lety 1789 a 1832. Datum odevzdání za tři týdny. Pracují na ní společně s Georgiou.

„Mamííí, Titania mi zase sežrala kalhotky,“ postěžuje si Chloe, když vpadne do kuchyně.

Máma ještě v pracovní kombinéze ukládá něco obrovského do mrazáku. Zavrčí: „To by měla řešit ta, která si ty spoďáry pohodila na zem, a ne já.“

„Tohle už jsou tenhle měsíc třetí. Dáš mi nějaké peníze, abych si mohla zítra do Targetu skočit pro nové?“

Zmíněná kočka Titania si zatím spokojeně hoví na ledničce a shlíží ze své pozorovatelny jako mrňavý, prádložravý vládce. Je výbušná, pomstychtivá a bydlí u Greenových skoro stejně dlouho jako Chloe, takže ji mámy někdy viní i za to, jaká z jejich dcery vyrostla osobnost.