Table of Contents

- (Introitus)

- Příjezd do města

- Deště Maierniggu

- Horny větru

- (D. C. al Fine)

Copyright © Klára Goldstein, 2022

ISBN 978-80-207-2132-7

Bertovi

(Introitus)

Budu tam směřovat znovu.

Aby si nemysleli, že je to uzavřená kapitola.

Když přiložíš do kamen

a teplo se dotkne prahu,

také netoužíš vyjít do těch

mrazem rozhlodaných dálek,

dokud se nerozední.

Do štěkotu větru, co zametá stopy

černočerným chvostem.

Myslíš na konjunkci vzdálených těles.

Na osm taktů ticha před úderem rána.

Po cestě sníh taje do jiskření.

Na sněhu peří.

Příjezd do města

G dur

Trať zčernala ranním krákáním.

Kudy se vyklene dvojí žár paměti?

Ve kterých ulicích se odvíjejí vůně

z měděné cívky okamžiku

tak prudce,

že pláč předbíhá slast?

Než se nadechneš,

mizí ráno v korunách.

Žene se sobota okrouhlá jako dlaně parku,

zlatá jako říjnem vytepaný list,

na kolejích hučí a skřípe,

v zatáčkách bělá

ztišeným dechem drobných tvorů.

Žene se a vhání prach do očí.

Vybíjí okna dopoledním jasem

puklého slunce.

D dur

Naše lože má nohy spoutané

jako amorejští býci –

vyhnanci žáru a západních planin.

Tak pevně je třeba tkvět a vrůstat

do dřeva a kamene,

aby záchvěv bouře, stisk větru,

nahý oheň dosud neznámého kovu

nerozkmital zemi jako rákos.

Aby se netřásla hladina.

Nesvažovala se v obloucích

tíhou zralého vína.

Naše lože má nohy spoutané

jako amorejští býci.

Zatímco křídly se vzpíná nad tyrkys i šeď,

nad břity paprsků

a pouliční hulákání časného podzimu.

A dur

Včera jsem viděla tvé rty

jako pevnosti starého města

ve výšce nad břehy

rozechvělé ránem.

Chřípím časných hodin

pronikala řeka.

Vůně tvé přítomnosti zbarvila

fasády do modra.

V náhlé změně tempa se vyvalila oblaka

sytá deštěm a solí

a přecházela obzor podobna mýtickým

tvorům.

Od stotřicátého taktu se slunce začalo

prodírat listím.

Table of Contents

(Introitus)

Příjezd do města