Table of Contents

(Introitus)

Příjezd do města

Deště Maierniggu

Horny větru

(D. C. al Fine)

Copyright © Klára Goldstein, 2022

ISBN 978-80-207-2132-7

Bertovi

(Introitus)

Budu tam směřovat znovu.

Aby si nemysleli, že je to uzavřená kapitola.

Když přiložíš do kamen
a teplo se dotkne prahu,

také netoužíš vyjít do těch
mrazem rozhlodaných dálek,
dokud se nerozední.

Do štěkotu větru, co zametá stopy
černočerným chvostem.

Myslíš na konjunkci vzdálených těles.
Na osm taktů ticha před úderem rána.

Po cestě sníh taje do jiskření.

Na sněhu peří.

Příjezd do města

G dur

Trať zčernala ranním krákáním.

Kudy se vyklene dvojí žár paměti?
Ve kterých ulicích se odvíjejí vůně
z měděné cívky okamžiku

tak prudce,

že pláč předbíhá slast?

Než se nadechneš,
mizí ráno v korunách.

Žene se sobota okrouhlá jako dlaně parku,
zlatá jako říjnem vytepaný list,

na kolejích hučí a skřípe,
v zatáčkách bělá

ztišeným dechem drobných tvorů.
Žene se a vhání prach do očí.

Vybíjí okna dopoledním jasem
puklého slunce.

D dur

Naše lože má nohy spoutané
jako amorejští býci –

vyhnanci žáru a západních planin.

Tak pevně je třeba tkvět a vrůstat
do dřeva a kamene,

aby záchvěv bouře, stisk větru,
nahý oheň dosud neznámého kovu
nerozkmital zemi jako rákos.

Aby se netřásla hladina.
Nesvažovala se v obloucích
tíhou zralého vína.

Naše lože má nohy spoutané
jako amorejští býci.

Zatímco křídly se vzpíná nad tyrkys i šeď,
nad břity paprsků

a pouliční hulákání časného podzimu.

A dur

Včera jsem viděla tvé rty
jako pevnosti starého města
ve výšce nad břehy
rozechvělé ránem.

Chřípím časných hodin
pronikala řeka.

Vůně tvé přítomnosti zbarvila
fasády do modra.

V náhlé změně tempa se vyvalila oblaka
sytá deštěm a solí

a přecházela obzor podobna mýtickým
tvorům.

Od stotřicátého taktu se slunce začalo
prodírat listím.