Obsah

Helenky pořad by se mu asi líbil

Neštovice

Kompot

Kuře na paprice

Rozvedená Barbie

Moje panenka

Houby čokoládová…! Nabarvená citronová to je!

Co by asi vyprávěl kluk

Natisknutá na mamince, kočička moje milovaná, holubička sivá

Sám doma

Mandličky

Pořád se mně líběj chlapi

Kájinečka poprvé na písku

Zkrátit záclony, no nevím…

Zelenina pro morčata

Zabijačka

Holky mně ho záviděly, ale pak už taky ne…

Příšerný dětství

Plameňák

Promazanej chleba

Ten Neužil mně nedá spát

Paní Eiseltová

Opičí sen

Pavel Liška a Bolek Polívka

Kočárkárna

Benátecká Vrutice

I studenti užívají drogy. i lékaři, moderátoři…

Salát ze zakysaný smetany, jablek a cibule

Ruce jedny pitomý

Svačinky

Pojď ke mně…

Zmetky

Holzmanna nesnesu

Polejt jsem ho měla!

Pád

Hlídání

Holandsko

Béčko

Dance se to kecá!

Louskáček jeden pitomej

Leonardo DiCaprio, ten hezkej herec

Vajíčka nemůžeš, Románku…

Radši jsem zavřela oči

Hypochondr

Kaše a smažená cibulka

Nabarvený karamelem

Pořád diety, kdo to má vydržet

To jsou mi novoty

Úhledně zabalený

Skořápky ořechů

Ořechová bábovka

Nějaký zástěry a takový ty chňapky

Adventní věnce

Ty sladký koule, to vážně není nic dobrýho

To jsem pěkně podělala…

Já ty tatranky nejím, to já mám ve špajzce, kdyby přišla Magdička se synovcema

Lucie Bílá a různý ty divadla a taky víno

Vietnamka má ty džíny pěkný, to zas jó… Ale džíny pro takovou bednu kytu?!

Valerian

Za nás se s miminkama plavat nechodilo

Plival jako táta

Jako táta, jako táta...

Pámelníky

Danka nakupuje v Polsku a Německu

Důchodci jenom otravujou

Danka má narozeniny

Ty oslavy furt…

Na svatýho Martina

Já snad omdlím

Nejdřív vysával, pak už na to kašlal…

Parádní svetr, ale vážně parádní!

Pretty Woman

Tenhle zákusek, to není žádná láce

Jiří Korn

Kájinečka je baculatý miminko

Každej svátek stál za prd

Každej má pěknou kuchyň, jenom já ne

Gynekologie

Dělat si zle u tchyně, no já vám nevím

Bolej mě zuby

Takhle pečou jedině babičky

Pečení na zkoušku

Aby neřekli někomu jinýmu

Třeba ovečka z těstovin

Ale ani ta Jana Brejchová už není dneska hubená

Krmíme kačeny

Kačena jedna!

Prostřihnutý punčocháče

Samý lahůdky, no já byla děsná, a jsem doteď

Pak šli na ryby

Aspoň jsem se stavila pro ty ovocný kapsičky a banány

Když mluvíte s Italem, to je jako jít do divadla

Na mě to bylo až moc italský

Děti se nemají nutit, aby vám řekly něco v cizím jazyce

Krtkův dort?

Vzít si ven tyhle boty, to bych byla za magora

On byl jak žluťásek

Když nejsou peníze, člověk si musí poradit

A pak přijde anděl a zachrání vás od hladu

Zapečený, to jo

Perníková chaloupka

Ta švagrová je podle mýho drzá jak opice

Dorty od Markéty

Danka je taky někdy odrzlá, drzá jako opice

Jo a taky žárlí

Ale zas je ochotná a hodně mně pomáhá, to zas jo

Zemlbába

Peče se mi těžko

Oblečení se dá sehnat různě

Whisky to je moje gusto a Já mám devět kanárů

Cukroví jedině z másla

Kéž bych jí mohla ještě udělat kakaíčko a hrát si s ní na dámu

Kakao se smetanou, rum do toho

Svetříček bych ráda upletla, ale už to nedokážu

Společnice

Rozřezaný pasty, rozstříhaný mastičky a koupat se až po klukovi

Ondra mě zdravil, vypadal normálně…

Holky moje milovaný

O diloro dikhel

Bedýnky z Lidlu

Už se nenosej šedý, bílý a černý ponožky

Důlkové koláčky

Zase nějaká ghoriba prej

Na svátky by měly bejt umytý okna

Čtvrt kila oříšků

Danka dokáže bejt fakt děsná

Dřív by tohle nikoho nepřekvapilo

Moře

Zas O diloro dikhel… Jo a prej se nežinýruju, Lidka jedna pitomá…

Přišel čistit víčka

Hlavně že se motal

Takovej až jako hyenismus

Už nic nebude

Nudle v zimě

Mohl bejt maximálně v pátý třídě, víc ne…

Kytky jsou drahý, všecko se zdražuje, a bude hůř

To není možný, co se to ze mě stalo

Na chlast muselo bejt, i kdyby na brusle nebylo

Šilhavá furt čumí

Zástěrka, ale dokonalá! To jsem jim tam nemohla nechat

Člověk na sobě pozná, že odchází, i okolí to pozná

Člověk to na sobě vážně pozná, na mě si nikdo nepřijde

Když si na tohle vzpomenu, vždycky brečím, a to už je to několik desetiletí…

Člověk by byl blázen, aby se v mým věku a stavu šidil, aby si nedopřál

Plínky

Hlídat do smrti

Ti penso sempre

Pitomý bramborový placičky

Chlapi jsou blbci, všichni

Pozná to na sobě ten člověk, ne že ne

Čokoláda Ritter

Balicí papír si na další Vánoce schovává jenom blbec

Taková jako pikantérie

Blbě

Můžu už odejít?

OŘECHY NA CUKROVÍ

Copyright © Michaela Kalivodová, 2022

Cover © Lucie Vávrová, 2022

All rights reserved

ISBN 978-80-249-4924-6

 Helenky pořad by se mu asi líbil

Magdička dneska přišla s tím, že má od kamarádky, co pracuje v rádiu, novinku. Na jaře prý poběží pořad, moderovat to bude Helenka Vondráčková. „Co já bych si bez toho počal,“ povídal Víteček. „Já vůl bych asi poslouchal Spirituálu s Martinem Cé Putnou.“ Tak nějak to říkal. Nevím přesně, co tím mínil, ale porozuměla jsem, že paní Helenka mu není po chuti. Náhodou…! Zpěvačka to je vynikající. Osloví spolehlivě mladý i starý. Ta se jemu tak líbila. Vystupovala i v pořadu o vaření, hezky se k plotně stavila, je vidět, že umí. Ale prej chodila zamlada s Luďkem Sobotou, to teda nepochopím. No nic. Jemu se tak líbila… I Zagorová, Martička Kubišová, Petra Janů. Nebo ta Bohdalka v Dámě na kolejích, z ní byl hin. Já teda nevěděla, který se podobat dřív, podle který z nich si dát ušít šaty. Abych se zavděčila…

 Neštovice

Románek mi k večeru volal, že přijede zejtra sám, ať toho nechystám k jídlu moc. Měl nabrat i Magdu s Karolínkou, ale Kájinka že je unavená po očkování, dneska celej den prospala, i průjem ji potrápil. Pak z Románka vylezlo, že Magda nechala malou naočkovat na neštovice! Představte si…! Já na to, proč ji je nenechala prodělat, pár pupínků, několik dní to svědí a je to pryč. Děti byly kolikrát na neštovice i pyšný a já Románka, než šel do školky, naschvál nastrčila k Burešovejm, když se jim osypal Milánek, aby to měl odbytý. Zbytečná injekce, podle mě. Malá je z toho unavená, celej den spí, nic z toho dne nemá, ta Magda zas neví, co by. Románek se do mě hnedka pustil. Jako ne že by křičel, samozřejmě, na to je příliš slušný, ale bylo znát, jak ho tím názorem obtěžuju. Že jsem prostě stará. Prej proč by malá měla chytit neštovice, copak si nepamatuju, jakej Magda měla průběh? Pediatr tehdy řekl, že je to nejhorší případ, co kdy viděl. Měla boláčky i v nose a v uších. Já ji tehdy vlastně hlídala, ano. Pamatuju si. Bylo mě jí líto, potírala jsem jí to fialkou. No tak jsem nevěděla, no, já ani netušila, že se neštovice očkujou. Už všechny otravuju, jak jsem stará a nic nevím. Zítra pošlu salát s řízkem i pro Magdu s Vítečkem. On jim to Románek doveze. Ono ho neubude. A Kájince nachystám rozvařenou mrkev s bramborem a krůtou. Jako z těch odřezků, co zbydou z masa. Já už řízky z krkovice tolik nedělám, i když jsou teda podle mě nejchutnější. Jenže to vepřový prej jde hrozně na cholesterol, krůta je lepší. Nebo kuře. 

 Kompot

Tak přišel Románek bez holek. Pochutnal si. Já mu vyndala ještě svůj broskvovej kompot, celou sklenici snědl a dvě jsem mu dala domů. Do ešusu řízky a salát i teda pro Magdu a Vítečka a do druhýho ešusu takový to nahňahňaný pro Kájinku. Říkal: „Mamko, jseš hodná, ale ona si Magda dělá dvakrát denně čerstvý. Aby to malá nejedla ohřejvaný, víš?“ Tak zase špatně. Takže jsem posmutněla, asi to viděl a povídá: „Mamko, děkuju, myslela jsi to dobře, já to holkám předám. Hodná jseš.“ No tak nevím. Já myslím, že Magdička si to dělá zbytečně těžký. Když jí zbyde z oběda, může to malý podle mýho s klidem ohřát k večeři. Nebo i druhej den. Dneska se maminky stresujou víc, než je nutný. Ale třeba se při tom ohřejvání vylučujou škodliviny, to je možný. Tak jsem Románkovi řekla, že tomu možná už nerozumím. Aby si hlavně po včerejšku po tý debatě o neštovicích nevzal do hlavy, že se ze mě stává ta bába, co myslí, že ví všechno nejlíp. A přitom ví houby. „Kdyžtak to dají psovi,“ řekla jsem. A to jsem nemyslela jako že jsem uražená. Takový to: Tak to dejte psovi, když jsem zase udělala nějakou volovinu – tak jsem to vážně neřekla. Románek to asi vycejtil, takže mě hezky pohladil po rameni. Myslím teda, že to Káje ohřejou. Dala jsem tam máslíčko a libeček od Danky, moc pěkně to voní. 

 Kuře na paprice

Jak vidíte, já se snažím, hodně se snažím, ale stejně mi přijde, že jsem jim málokdy bezvýhradně vhod, jako by jim přišlo, že nestíhám dobu, že jsem stará a blbnu. Někdy blbnu, bodejť ne, já už tolika zapomínám… Ten věk a tak. Ale občas, jak bych to jenom rozumně pověděla, mám dojem, že oni si myslí, že blbnu, ale je to jen takový nedorozumění. Třeba jak jsem slavila svátek, dala jsem Romkovi moc omáčky, neohlídala jsem si to, nandala spoustu masa a pak jsem musela dolívat omáčku, aby to zas neměl suchý. No a nedošlo mi, že se na talíř nevejdou knedlíky. Když to kuře na paprice mělo tak krásnou barvu, já dala víc papriky a ani bobkovým listem jsem nešetřila. Tak měl knedlíky zvlášť na druhým talíři, no. U jinýho by to byla pohostinnost a tak, teda myslím si… Když jsem se k mladým poprvý přišla podívat na novej byt, Magda mi pokapala rukáv halenky polívkou. Lila a lila, až přelila. Byl to asi jeden z jejích prvních vývarů, chtěla se pochlubit, a ten šíleně přeplněnej hlubokej talíř mi pak nesla a dost toho na mě vybryndala. Já nic nekomentovala, otřela jsem si to pak diskrétně v koupelně. O co jde, jsme lidi, to se stává. Ale že jsem to byla s těma dvěma talířema já, Romek s Bohunkou a i Magda s Vítečkem nade mnou vrtěli hlavou ještě u dezertu, jako asi že babička je už stará, a říkali, že příště se půjde na oběd do hospody, ať toho nemám moc. Mě to tak mrzelo... Prej kde jsem to viděla, servírovat jídlo na dva talíře.

Ale občas něco vážně pokazím, až se sama zpětně divím, jak moc jsem byla pitomá. Já tehdy třeba, že ve 13. komnatě byl Tomáš Hanák a jakej je to protivnej chlap. Paní Kočičková tu komnatu odemykala a taky z něj byla špatná, z toho Hanáka. Volala jsem to Magdičce, jí se líbí, má pro něj slabost. Tak jsem jí chtěla říct, že je ten sexy muž protiva. A ona takový, babi, to byl přece od nich od obou vtip, ty sis nevšimla? Říkal něco o hrnečku po babičce nebo prababičce dokonce… A byl tam záběr na cedulku toho úplně novýho hrnečku. Celý je to nadsázka! Jako bys Ester Kočičkovou neznala. Právě že ty její projekty neznám, no. Pak jsme na to spolu koukaly znovu a ano, měla pravdu. Tak jednoznačnej vtip…! Holt jsem stará… A taky nestudovaná, to je to…

 Rozvedená Barbie

Náklonnost mi ale najevo dávají, to zase jo. Celej den se dneska usmívám, když si na ten vtip vzpomenu. Magdička mi z rána volala na mobil, že našla někde vtip a musí mně ho říct, to prý se pobavím. Otec jde takhle před Vánocema kolem hračkářství a mrkne do výlohy, je to tam samá barbína. Tak že by koupil pro dceru. Jde dovnitř a ptá se po těch panenkách a prodavač mu vykládá, že mají baletku Barbie za pětistovku, veterinářku taky za pětistovku, plážovou Barbie a kuchařku taky po pětistovce. Pak prej ještě rozvedenou panenku Barbie za čtyři a půl tisíce. Prej jak to, diví se pán. Pane, povídá mu prodavač, k tý rozvedený máte Kenův barák s kompletním vybavením, Kenovo auto, Kenův počítač a mobil… Vtipný, viďte. Vánoce jsou teda daleko, ale těším se. Možná Kájince panenku Barbie pořídím. Bude si s ní hrát, až povyroste, no a co. Koupím to asi vážně letos, třeba tu už žádný další Vánoce nebudu.

Stojí dneska podobně, jako když jsem ji před lety sháněla pro Magdu. A to byly jiný platy i důchody, víte co. A já přesto každej rok našetřila. Magdička taky jeden čas šíleně toužila po Kenovi, měla samý barbíny holčičky, tak jsme všichni sháněli nějakýho pěknýho Kena jak pitomí. Tady ve městě je neměli, tak mě pro něj Danka vzala do Prahy a já byla strašně pyšná, že jsem to právě já, kdo ho sehnal. To už Magdička na Ježíška nevěřila, ona přestala brzo věřit, tak mě za to úplně zbožňovala. Akorát mě dneska zase zlobila s tou kuchařkou, prej jestli už jsem přemýšlela, jaký recepty. Vždyť já už na to nemám hlavu…

 Moje panenka

Tak jsem teda nakoukla do hračkářství. Koupila jsem Kájince knížku Moje panenka.

Ztratila se mi Janinka, ta moje holka malinká. Kde je? A co si počnu sama? Moc jsem se bála, vždyť jsem máma. Pak jsem ji našla. Šmudla malá klidně si v boudě s Punťou hrála.

To je tak milý, že jo? Úplně roztomilý. Škoda jenom, že neměli žádnou knížečku o Karolínce.

Houby čokoládová…! Nabarvená citronová to je!

Mám vzteka. Na náměstí stánek, cedule na něm hlásí, že je to poslední letošní cuc na kládě v čokoládě. Zmrzlinu přitom ale servírovali klasicky do kornoutku. Nabízeli dva druhy, citronovou a čokoládovou. Po tý jsem hned šáhla, ale zklamali mě, evidentně ty citronový nadělali moc a bylo jim líto přidělávat extra tu čoko. A tak teda tu citronovou nabarvili a dochutili jakože do čokoládova. No nestěžovala jsem si, taková nejsem. Ale vzteka mám. Danka, ta by je hnala!

 Co by asi vyprávěl kluk

Zaslechla jsem na ulici hovor dvou holek. Mladičkejch, bylo jim rozhodně míň než Magdě. „Hele, naši spolu nemluvili od mejch šesti let, ne že by se hádali, ale to dusno... Já furt mezi nima lítala, co se děje, co bude, jak bude…“ Ta druhá tak jako soustrastně kejvala. „Jéje, to sis užila,“ říkala jí na to. Co by asi vyprávěl můj Románek…

Natisknutá na mamince, kočička moje milovaná, holubička sivá

Magda mně volá a tak se jako chlubí, babušenko, Kájinka zase chtěla usnout jedině na mně. Natisknutá úplně kůži na kůži, tvářičku na tvářičce… Tak si to zkouším přehrát v hlavě, jak tam spolu holky moje ležej. Já tu Kájinku tak miluju, to si nedovedete představit. Člověk musí bejt prababička, aby se do toho dokázal vžít. Magda se vždycky svlíkne do půlky těla a malou si na sebe položí, aby jí dobře teklo mlíčko z prsu. Škoda že tohleto mně nikdo tehdy neporadil. A potom jakoby šum v hlavě… A je to zas tady… Hlas mojí dávno mrtvý mámy mě mlátí do hlavy: Stejně bys hovno z toho dělala a lozila ho hledat po putykách…

 Sám doma

Nevzpomenu si teďka přesně, klukovi mohlo bejt kolem půl roka, víc ne. Běžela jsem večer přes město za mámou, vybavím si, že pršelo a já rychle vyběhla ve svetru a nějakejch pantoflích. Zadejchaná jsem zvonila a prosila, ať mi jde pohlídat kluka, že jdu jeho hledat po hospodách. Prej kdo je u Románka, jestli nějaká sousedka. No nikdo, odpovídala jsem mámě. Proto tak ženu. Proto ty pantofle.

Poslala mě napřed. Ale dělej, koukej mazat, řekla mi ostře. Tak jsem mastila. Pak za náma přišla a já jí říkala, kolik má dát malýmu mlíka. To už jsem byla oblečená do tý hospody a zadoufala jsem, že snad Románek nebude brečet. To by snad nebyl rozdíl, řekla tehdy máma. Stejně ho máš furt v postýlce, ať brečí, nebo ne. A čumíš z okna, kdy už se on vrátí.

 Mandličky

Kluk vždycky tak brečel. Píchat uši si nenechal, tak já radši mu dala k hlavě hrnec s horkou vodou, aby mu to prasklo samo. Taková volovina. Operace mandlí, to bylo úplný šílenství. Kluk brečel, ječel. Ten ho seřezal jak psa. Já to pak vyprávěla holkám v práci, že kluk nedržel, že od něj dostal. A ony na mě takový, co blbnete, žádný dítě nedrží. Ten náš zkopal doktora, povídala tehdy Naďa, až měl doktor kalhoty celý černý.

 Pořád se mně líběj chlapi

Pan Neužil byl v televizi a vyprávěl o svým novým filmu. Hraje Zátopka. Prý mu Dana Zátopková chválila lýtka, jak si je doopravdy vypracoval, podobně jako Emil. No já bych panu Neužilovi vychválila všecko, to je vám takovej fešák a sympaťák a moc chytře mluví. Všechna čest. Určitě je to nejkrásnější českej herec. A já ho do toho včerejška ani neznala. Taková škoda, že mě filmy s ním míjely. Ale co s krásným chlapcem. Tihle kluci furt mluvěj o ženskejch, který se jim líběj, nebo naopak který jim nadbíhaj. To já znám. Já, kdybych si měla znova vybrat, už bych tenhle typ nechtěla. Ani toho pana Neužila. A ten je teda fešák první kategorie...

 Kájinečka poprvé na písku

Ale to víte, že mě mají rádi. Mají. Magda hrozně touží po tom, abych si ještě užila malou. Ráno mně telefonovala, že by ráda s Kájinkou zašla poprvé na písek. Pak se ochladí a už to nepůjde. Tak jestli se nepřidám. No jistěže! Moc si toho považuju, že i když má tolik kamarádek, nejlíp se prej cejtí se mnou. Babušenko, říká mi, když mi sděluje, že mě chce vzít tam a tam a že u toho nesmím chybět a že se potřebuje poradit právě se mnou a s nikým jiným. Tak kolem druhý vyrážíme, ještě je teplo, Magda na chvilku Kájince sundá capáčky a ponožky a posadí ji na písek. Kájinka se směje, líbí se jí to, písek jí asi pěkně masíruje nožičky.

„Paní, máte krásnou holčičku,“ přijde Magdě pochválit Kájinku jedna holčička, asi pětiletá. „Děkuju,“ usměje se Magda.

„A vy jste její babička?“

„Já jsem babička tadyhle Magdy. Pro Kájinku už jsem prababička.“

„Teda, vy musíte bejt stará.“

Tak se s Magdičkou smějeme. Co bych se urážela, je to ještě malá holčička. Danka by si to možná už brala, že je holka nevycválaná.

„A jak se jmenuješ?“ ptám se.

„Dorotka,“ povídá ta holčička. „Taky mám sestřičku, já jsem tady s tatínkem,“ ukazuje na pána na lavičce, co zrovna loupe banán. „A maminka má taky v bříšku miminko, ale už má to mimino hodně veliký, takže i to břicho je moc veliký a maminka odpočívá, a proto jsem tady s tatínkem. Myslím, že to dítě v mámině břiše je už větší než ta vaše malá,“ vysvětluje důležitě.

„Ty brepto,“ říká jí Magda a směje se úplně nahlas.

„Já budu mámě pomáhat,“ řekne nám ještě holčička.

A to už ji volá tatínek: „Dorotko, pojď na banán.“

Magda mi říká: „Babi, neboj, v obličeji vypadáš na pětašedesát.“ Ale víte, že někdy i jo? Jen to tělo je šílený. Tomu bych hádala tak sto. Obličej, ten mám kulatej a tlustej, proto těch vrásek, když jsem teda vyspalá a spokojená, nebejvá tolik.

Pak Magda hádá, jestli Dorotka bude mít brášku, nebo sestřičku. Asi to nevědí, nebo to teda aspoň před Dorotkou utajili, hádám zas já.

„Všimla sis, Magdi, říkala miminko, ne chlapeček, nebo holčička.“

„A jo, babi. A ta bude pomáhat, viď.“

„Bude, bude, to je vidět, že se má k dětem,“ povídám, a už radši nedodám, že Kájince by se taky hodil sourozenec.

Magda a já milujeme vymýšlení příběhů, hádáme, jak má kdo vybavenej byt, to podle toho, jak je oblečenej. No a když vidíme těhotnou paní s manželem, tak si vyprávíme, jak asi bude vypadat jejich dítě. A tak různě. Neznám nikoho, s kým bych si o tom mohla tak pěkně povídat. Magdi, ty máš fantazii, měla bys napsat knihu příběhů, ne tady se mnou patlat recepty. Babi, fantazii mám díky tobě, protože jsi mi tolik četla, řekla mi nedávno. To mě pohladilo od hlavy až k patě. Četla jsem jí moc. Kájince už číst nemůžu, ty moje oči bolavý poloslepý… S Dankou se tohleto nedá probírat, ta by taky ráda vymejšlela, ale ne příběhy, akorát tak drby. Kolikrát je to od ní až zlý. To prostě nejsou příběhy, sdělovat, kdo umřel, kdo pije, kdo šetří a šidí děti o dobroty a kdo se kde nepostaral o rodiče na smrtelným loži a tak. Až půjdu z hřiště, stavím se v trafice pro Napsáno životem, já příběhy prostě miluju. Snažím se ty časopisy nezmastit a neohýbat moc rohy, a pak je dávám Magdě. Taky to čte, je to oddechovka na večer. A to je tak studovaná! Čili to zas takový slátaniny, myslím si, nebudou, když to pročítá i ona.