Obsah

Předmluva

ÚVOD

ČÁST PRVNÍ

DRUHÁ ČÁST

ALIGÁTOR

BIZON

CIKÁDA

DELFÍN

HOLUBICE

HROCH

HUSA

CHAMELEON

CHROBÁK

CHŘESTÝŠ

JAGUÁR

JELEN

JEŘÁB

JESTŘÁB

KOČKA

KOJOT

KOLIBŘÍK

KOZA

KRÁLÍK

KRÁVA

KRTEK

KŮŇ

LABUŤ

LENOCHOD

LEV

LIŠKA

LOSOS

MEDÚZA

MEDVĚD

MOTÝL

MRAVENEC

MŮRA

MÝVAL

NETOPÝR

OPICE

OREL

OVCE

PÁV

PAVOUK

PES

PRASE

RACEK

SKUNK

SLAVÍK

SLEPICE

SLON

SOVA

SUP

TUČŇÁK

TULEŇ

VAČICE

VARAN

VÁŽKA

VČELA

VELRYBA

VEVERKA

VLK

VRABEC

VRÁNA

VYDRA

ŽÁBA

ŽELVA

ŽÍŽALA

ŽRALOK

O autorovi

Šamanská síla zvířat

don Jose Ruiz

Šamanská síla zvířat

našich přátel

Euromedia

Shamanic Power Animals

Copyright © 2021 Don Jose Ruiz

Translation © Lily Císařovská, 2022

ISBN 978-80-242-8670-9

Předmluva od dona Miguela Ruize,

autora Čtyř dohod

Být člověkem vždycky znamenalo být obklopen zvířaty a vnímat sám sebe.

Paul Shepard

Předmluva

V toltécké tradici učíme, že je důležité k ostatním zvířatům, která s námi obývají tuto krásnou planetu, chovat respekt. Poznali jsme také, že každé zvíře nás může prostřednictvím svých charakteristických vlastností i svým jednáním něčemu naučit. Bohatství kulturních a mytologických příběhů prozrazuje, že jsme už od nepaměti s těmito úžasnými tvory vzájemně propojeni.

Příběhy o zvířatech také osvětlují, že my lidé jsme v té neuvěřitelně rozsáhlé rozmanitosti života na zemi návdavkem dostali schopnost svou imaginací, jazykem a zručností utvářet skutečnost. Jsme těmito mocnými dary vybaveni, a proto můžeme provádět analýzy, tvořit a tříbit. Budujeme kultury, proměňujeme sami sebe, upravujeme přírodu i přírodní svět. Tyto jedinečné schopnosti jsou vyhrazeny pouze lidskému zvířeti, a proto neseme odpovědnost za to, zda je používáme moudře a ku prospěchu celku.

Víme, že bohužel ne vždy tomu tak je. Mnoha zvířatům je ubližováno a v důsledku lidské činnosti či nečinnosti se jejich životní prostředí ničí. Trvalá náprava nastane teprve tehdy, až lidské bytosti začnou být ochotné jít do sebe a učinit změny, které místo hamižnosti nebo strachu budou vycházet z ničím nepodmíněné lásky.

Jakožto lidské bytosti jsme tyto dary očividně zneužili a způsobili jsme i sami sobě nesmírné utrpení, vnitřní i vnější. Jsme jediná zvířata, která zrazují sama sebe, provádějí srovnávání a pak sama sebe odmítají a odsuzují se jako „nedostatečná“. Trestáme se pořád dokola za stále stejné chyby, polykáme emocionální jed, který přitom vzniká, a způsobujeme bolest i druhým.

Jiná zvířata nic takového nedělají. Proto se v tomto směru mohou stát našimi učiteli, zejména pokud jde o schopnost žít v přítomném okamžiku. Připomínají nám, že nemáme nic odsuzovat a na nic nadávat a že v žádném případě nemáme být sami proti sobě. Zvířata jsou od těchto lidských sklonů oproštěna a vybízejí nás, abychom se naučili žít v souladu s tím, jak se věci mají.

Můj syn don José Ruiz v této knize předává moudrost zvířat z hloubi svého srdce. Učí nás, že poznání světa zvířat nám může skýtat metafory, jež nám pomohou osvobodit mysl a stát se umělci svého života. Jak brzy poznáte, jeho práce vychází z bezpodmínečné lásky.

Na těchto stránkách nám ukazuje mnohé způsoby, jak se my, lidské bytosti, můžeme od světa zvířat učit. A jelikož si do okolního světa současně promítáme své znalosti, emoce i zkušenosti, lze prací se zvířaty do hloubky osvítit také tajemství, která máme v sobě.

Když například sledujeme chování zvířat, máme tendenci srovnávat je se svým. Chceme být jako některá zvířata, chceme také projevovat jejich půvab nebo sílu či moudrost, ale jiných zvířat se možná bojíme nebo jejich projevy přijímáme s opovržením. Tímto způsobem se leccos dozvídáme i o sobě a o tom, co chceme ve svém životě změnit.

Tím však netvrdíme, že moudrost této knihy je nějaká „poslední autorita“. Příběhy o zvířatech a o svém vztahu k nim si vytváříme, vyprávíme a upravujeme už po tisíciletí. Jsou jistě prospěšné, ale pokud nebudeme dost opatrní, může se stát, že je začneme považovat za absolutní pravdu. A to je přesně způsob, jak mysl z užitečných příběhů vytváří pověry. Pověry pak vedou k tomu, že snadno podléháme lidem, kteří námi manipulují tak, aby z toho měli vlastní prospěch.

Toltécká tradice nám připomíná, že se máme od všech pověr, tedy i od pověr ze světa zvířat, osvobodit a důvěřovat své vlastní intuici. Zvířata na svou intuici nikdy nezapomněla.

Doufám, že vám tato kniha vnese do života lásku a radost, že se jí dostane zvláštního místa ve vaší knihov-ně a že vám bude trvalým a pronikavým zdrojem na mnoho let.

Se vší láskou

don Miguel Ruiz

ÚVOD

Když jaguáří mládě dost povyroste, matka je odvede někam do svého teritoria a začne je učit stopovat, plavat, schovávat se i dělat si doupě. Roční doby se vystřídají sedmkrát, než je mladý jaguár připraven vypravit se do světa na vlastní pěst.

Jednoho dne mladý jaguár narazí na skupinku jelenů. Opatrně ji stopuje a snaží se vzpomenout si na to, čemu ho matka učila. Ale není si sám sebou dost jist. Jeleni se otočí a uvidí jej. Jaguár zaváhá a ztratí odvahu. Tupě na ně zírá. Jeleni se mu začnou smát: A kdepak máš maminku? My se tě nebojíme! Jaguár se vrátí domů a po několik dní nechce vyjít ven sám. Táhne se za svou matkou, která jde na lov, je nasupený a cítí se jako nula. Nakonec se k němu jaguáří matka otočí a mocně i starostlivě zavrčí: Nechoď za mnou. Já už s tebou lovit nebudu. Ty si myslíš, že mám moc a sílu, ale svou vlastní sílu máš i ty. Nikdy nezapomínej, že jsi jaguár.

Pak skočí mezi stromy a odběhne pryč. Mladý jaguár to jasně pochopil. Matka se s ním podělila o své vědění, naučila ho, jak přežít, ale sílu, kterou potřebuje, aby byl jaguár, mu nedala. Tu mu dát nemůže, ani kdyby chtěla, protože tuto sílu má mladý jaguár uvnitř v sobě odjakživa. Od toho dne si už troufá pouštět se i na nová teritoria jako jaguár, umí se nasytit a udržovat tak rovnováhu mezi bytostmi. Takto jaguár naplňuje svůj osud.

Tento příběh mně a skupině nejbližších učedníků před několika lety vyprávěl můj otec, don Miguel Ruiz, nagual v naší toltécké tradici a autor Čtyř dohod. Když dovyprávěl, obrátil se na nás a řekl: „Už nejste učedníci a já už nejsem váš učitel. Jděte do světa a sledujte svůj vlastní osud.“

Příběh i okolnosti, za nichž mi jej otec vyprávěl, miluji z nejrůznějších důvodů. Především proto, že slouží jako intenzivní připomínka, že v sobě máme všichni sílu a moc, a že jsme tedy jaguáři my všichni. A za druhé ukazuje, že je užitečné, a dokonce nezbytné učit se od druhých, ale že na naší cestě nastávají chvíle, kdy dál musíme jít už sami. A konečně – a to je bod, který se často přehlíží – nám tento příběh ukazuje, jak šamani často využívají příběhy o zvířatech jako působivé a názorné příklady, které nám skýtají poučení. A dělají to záměrně.

Všimněte si, jak tento jaguár evokuje určitý pocit, který pouhé slovo vyvolat nedokáže. Okamžitě si vykreslujete obraz té scény, aniž se o to vůbec snažíte. Ztotožňujete se s jaguárovou zkušeností, ale současně ji pozorujete zvnějšku. Když slyšíme ten příběh o jaguárovi, emocionálně se vůči němu otevíráme, dokonce i fyzicky. Ten příběh je záměrně jednoduchý, a proto může proniknout do hlubší roviny než moudré poučení nebo seznam pravidel, jak žít. A v tom je síla poučení od zvířat.

Ve všech starých příbězích každé kultury na zemi, od mých předků po ty vaše, hrají zvířata důležitou roli při stvoření světa. Spolupracují se svými bratry lidmi, mluví lidským jazykem a učí lidi, jak porozumět tomu, co jim sdělují. Všichni v těchto příbězích – ptáci, medvědi, chřestýši, ryby a hmyz – sdílejí svou moudrost. Zvířata nás vedou pořád, a dokonce i dnes nám sdělují svou moudrost. Děti si se zvířaty rády povídají v kreslených příbězích i v obrázkových knížkách. Všichni jsme vyrůstali a vstřebávali moudrost pavouků, holubů, zvířat na dvoře i v moři. Ale přesto jako dospělí často zapomínáme být vůči tomu stejnému učení stále otevření.

Z tohoto důvodu snad můžeme říci, že šamani vidí přirozený svět jako našeho velikého učitele víc než jiné tradice, neboť pokládají zvířata všude kolem nás za vyslance této živé moudrosti.

Toltécký šamanismus

Moje rodina zná svůj rodokmen až k pradávným Toltékům, k lidu, jehož kultura vzkvétala v jižní oblasti dnešního středního Mexika zhruba před jedním až třemi tisíci lety. Ve stejné době jako prastará védská kultura v Indii na druhé půlce světa kladli mesoameričtí Toltékové důraz na to, co bychom dnes nazvali duchovností nebo seberealizací či osobní transformací.

Nicméně pohled Toltéků na tato témata byl v mnoha fascinujících ohledech jedinečný. Toltékové například učili, že jsme všichni umělci. Už samo jméno Tolték v jazyce nahuatl, naší mateřštině, vlastně znamená „umělec“. Význam tohoto označení se neomezuje na tradiční chápání, že umělci jsou jen malíři, sochaři nebo básníci. Ani se neomezuje pouze na členy kmene mých předků. Označení umělec se týká každé lidské bytosti na této krásné planetě. Toltékové jsou přesvědčeni, že umělcem je každý člověk a že umělecké dílo, které vytváříme, je příběh našeho života.

Dalším důležitým pojmem v jazyce nahuatl je slovo nagual. Slovo nagual má podobně jako mnohá slova v angličtině dva významy. První význam slova nagual označuje životní sílu neboli božství, které je ve vás, ve mně, tedy ve všem, co existuje – někdo by to možná nazval „duchem“ nebo „pramenem“. A druhý význam slova nagual označuje ženy i muže, kteří v naší komunitě slouží jako duchovní učitelé. Moderní svět tyto ženy a muže nazývá šamany. V naší toltécké tradici jsem tedy nagual, ale zde o sobě budu mluvit jako o šamanovi, protože tento výraz je dnes běžně známý.

V toltécké tradici říkáme, že každý má potenciál stát se nagualem neboli šamanem, protože energii nagualu má v sobě každý. V určitém smyslu nagualem již jste. To, že jste živí v lidské formě – že máte tento dar – samo o sobě znamená, že máte určitou volbu, a že se tedy můžete rozhodnout, jak chcete svůj život prožívat. Tím se stáváte umělcem, tvůrcem. Cílem toltéckého učení je probudit sílu, kterou v sobě máme,.

Šamani, v toltécké tradici vlastně nagualové, vidí v tomto ohledu zvířata jako vlivné učitele. Jak? Nu, musíme začít podstatnou pravdou, kterou mají Toltékové s mnoha domorodými a původními tradicemi po celém světě společnou, a tou je nesmírný respekt ke zvířatům, našim bratřím. Jiné bytosti přijímáme jako plnoprávné projevy nagualské životní síly, vidíme v nich spoluobyvatele této planety, kteří nejsou o nic lepší ani horší než my, jsou jen prostě jiní. Jsme si v mnoha ohledech velmi podobní: máme všichni fyzické tělo, které v nějaké formě potřebuje kyslík a vodu, a samozřejmě jsme všichni závislí na našem otci Slunci a matce Zemi, kteří nám poskytují výživu, již potřebujeme, abychom rostli a zůstávali naživu.

Avšak lidé mají na rozdíl od ostatních zvířat na planetě tvořivou mysl, jaká nemá obdoby, mysl obdařenou schopností vytvářet příběhy o tom, co vnímá. Tato vyprávěcí síla mysli se vlastně děje automaticky a nepřetržitě. Proto v toltécké tradici říkáme, že mysl neustále sní a že naše skutečnost je osobní sen.

Tato snící mysl je klíčovým rozdílem mezi námi a našimi zvířecími přáteli. Má to mnoho dobrých i negativních důsledků. Tak například na té dobré straně je, že se můžeme kolem sebe rychle rozhlédnout a žasnout nad vším tím, co jsme jako lidé vytvořili. Složité vyprávění příběhů v naší mysli vede ke vhledům, vynálezům a hlubšímu porozumění ve všech oblastech života. Jsme inženýři, stavitelé, průzkumníci a plánovači a to nás vyděluje a staví na zvláštní místo.

Za mnohé z technologických a materiálních vymožeností, které lidská mysl umožnila, však naše ekosystémy, naši zvířecí i rostlinní přátelé i naše vlastní štěstí platí obrovskou cenu. A tak tomu je zejména tam, kde si navykneme využívat ty nejjedovatější aspekty mysli, což jsou především hamižnost, žárlivost, podvádění, ztráta napojení, kritizování a krutost. I když některé z těchto vlastností volně souvisejí i se zkušeností zvířat, například strach lovené zvěře nebo záludnost maskované můry, lidská mysl má obzvláštní schopnost tyto emoce zkreslovat a pokroutit. Vzniká tak zvláštní jed, který používáme proti sobě samým i proti druhým. Tento jed je hlavní příčinou lidského utrpení.

Jádro toltéckého šamanismu se zakládá na lásce a láska je protilátka proti tomuto jedu. Zvířata v každém okamžiku šíří lásku. Někdy je to láska ochranná, jako u medvěda, jindy bezpodmínečná a radostná, například u štěňátek, která mám doma. Autentická sebeláska a touha žít a prospívat se skrývá dokonce i za zdánlivou necitelností velkých predátorů. Tato láska nám může sloužit jako připomínka, že máme jasně myslet a být soustředěni jako jestřáb nebo si chránit nejzranitelnější místa jako želva. Zvířata nás takto vybízejí, abychom vnášeli lásku do každé části svého snu – zejména do všech oblastí, kde – jak zjišťujeme – leží naše utrpení. Koneckonců láska je síla, která dovede špatný sen přetvořit v krásný.

Snící mysl si velmi snadno vytváří závislost na svém vlastním jedu. Proto se v mé tradici říká, že lidská mysl je závislá na utrpení. A tak jak je tomu u každé závislosti, i tato závislost se posiluje opakováním. Podle mého názoru je právě závislost na utrpení snad tím největším problémem, před nímž lidstvo stojí. Porozumět tomuto pojetí je velmi těžké, protože jsme mu příliš nablízku. Na určité úrovni většinou chápeme, že hmotné věci mohou ustavit nadvládu nad myšlením a jednáním, ale co utrpení? Copak se opravdu stáváme závislými na mizerii?

Abyste nahlédli, co mám na mysli, pojďme nejdřív uvážit, co vlastně děláme. Na chvíli odložme stranou všechny ty touhy a motivace, které nás k tomu vedou. V životě si způsobujeme utrpení mnoha různými způsoby: jsme schopni se udřít do úmoru, abychom si mohli koupit věci, které nepotřebujeme, a když je nemůžeme mít, zlobíme se nebo jsme smutní. Trávíme čas a energii snahou ovládat nebo ovlivňovat jednání druhých, a když se věci nedějí podle našich představ, upíráme jim svou lásku.

Ale nejhorší mizerii si způsobujeme tím, že zavrhujeme sami sebe. Jsme jediné zvíře na této planetě, které si myslí, že není dost dobré. Nosorožec se nekouká na svůj roh ani na ochranné kožní faldy a neříká si fuj. Je zkrátka dokonalý přesně takový, jaký je. Lidé si však najdou způsob, jak se srovnávat a posuzovat doslova v každém ohledu – od toho, kolik kdo má na bankovním účtu, až po tvar nosu. Takové úsudky nás stravují, i když se může stát, že nám někdy dělají náramně dobře, jestliže si zrovna myslíme, že jsme výš než někdo jiný, a jestliže tak na chvíli pociťujeme jakousi nadřazenost. Ale dříve či později nutně narazíme na jiné srovnání, které nás srazí zase dolů a nechá nás v mizerii. Takže se snažíme svému trápení ulevit a dostat se opět navrch. Podepíráme něčím svoje ego, a abychom se někam zařadili, popíráme svou nejhlubší pravdu.

Kromě zavrhování sebe samých se my lidé poddáváme také jisté formě intenzivního ovládání a ovlivňování. Tento sklon, jemuž se poddáváme sami od sebe nebo i navzájem, Toltékové nazvali „domestikace“. Většinou si domestikaci spojujeme s chovem a výcvikem zvířat, například domácích zvířat na statku, ku prospěchu člověka. Toltékové však ze světa zvířat čerpají víc moudrosti, a tak domestikaci zvířat, jejich ochočování a podrobování spojují s běžnou lidskou praxí, kdy cvičíme nebo ovládáme sami sebe i druhé lidi ve snaze docílit, abychom všichni jednali určitými způsoby, které však nemusejí být v souladu s naší podstatnou přirozeností ani naším nejhlubším záměrem. Tento proces začíná v dětství, kdy nám dospělí v dobré víře přikazují být „potichu“ nebo se nám snaží vysvětlit, že náš zpěv z čiré radosti není „dost dobrý“. Tyto názory si postupně zvnitřníme a potom je předáváme zas dalším lidským bytostem. Tím vnášíme do světa jen další utrpení.

Závislost na utrpení a domestikace jsou hry, které nemůžeme vyhrát. Připoutávají nás k nekonečnému cyklu utrpení. Spojovat naši vnitřní bytostnou hodnotu a štěstí s některým z našich nahodilých rysů znamená odmítat to, co je naše nejhlubší pravda – totiž že si všichni zasloužíme lásku. Jsme ve skutečnosti bytostmi lásky a máme možnost si v každém okamžiku zvolit lásku místo jedovatých návyků vlastní mysli.

Protože většinu utrpení, které prožíváme, si vytváříme sami ve své mysli, máme zároveň prostředky tuto závislost, která nás vyčerpává a odděluje, rozpustit – a to je dobrá zpráva. Vyprávěcí sílu mysli lze využívat ke krásným věcem a od závislosti přehrávat si stále dokola scénáře, které nám i druhým způsobují trápení, lze úplně upustit. To je léčivá stezka a jako prostředek, který nám ukazuje k tomuto léčení cestu, šamani v mé rodině často využívali zvířata.

Zvířata se například nestávají kořistí této závislosti na utrpení, k níž má lidská mysl sklony. Zvířata nejsou vázána všemožnými dohodami, které nám překrucují realitu. Kdykoli si některý ze šamanů mé rodiny všiml, že se on sám nebo někdo jiný zamotává v noční můře vyprávěcí mysli, obrátil se na zvířata, aby ho dovedla ke svobodnému životu v přítomném okamžiku. Šamani pochopili, že život existuje pouze v přítomném okamžiku, kde je i nagual. Závislost mysli na utrpení nás velmi často z přítomného okamžiku vytahuje a chce po nás, abychom hledali mír v budoucnosti nebo abychom procházeli minulost a sami sebe odsuzovali a kárali se. Myslíme si, že budeme šťastní, jenom když získáme tohle nebo dosáhneme tamtoho. Myslíme si, že bychom byli šťastní, kdybychom byli v minulosti jednali jinak. Ironií je, že právě hledání míru mimo přítomný okamžik nám znemožňuje ten mír najít. Jediné místo, kde mír opravdu existuje, je totiž tady a teď. Zvířata tímto způsobem žijí pořád.

Mimo tuto základní přítomnost mají všechna zvířata také sílu inspirovat, vést a posilovat naše spojení s našimi tvořivými a životodárnými silami. Již jsem se zmínil, že v mé tradici nejsou zvířata lepší ani horší než my. Všichni jsme si rovni, všichni jsme součástí přírody. Historická, náboženská nebo kulturní přesvědčení, která vypovídají o tom, co nás odděluje, nám neříkají plnou pravdu. Hledáme-li však moudrost zvířat, je důležité tuto jednotu pojmout.

Jak užívat tuto knihu

Všechna zvířata pro nás mohou mít mocné poučení. Mravenci nám ukazují sílu společenství, včela nás poučí o recyklování a regeneraci, lev nám předává dary ochranného vedení. Moudrostí zvířat, jak ji chápu, bych mohl zaplnit mnoho knih, ale to nejdůležitější, co bychom si měli zapamatovat, je to, že v toltécké tradici vás vyzýváme, abyste používali své vlastní rozlišovací schopnosti. Některé tradice mají velmi konkrétní pravidla, jak nacházet poučení od zvířat a jak je využívat. U Toltéků to tak není. Tak jako v příběhu o jaguárovi, síla je ve vás. Pokud jde o charakteristické rysy a schopnosti určitého zvířete, to, co dává smysl vám, se může velmi lišit od toho, co dává smysl mně. Moudrost zvířat je však jen jedním z mnoha nástrojů na paletě umělce, které můžete využívat, abyste vytvářeli svůj život. Jedna jediná doktrína neexistuje. Moudrost na těchto stránkách čerpá z přírody, vědy, umění, mytologie a různých náboženských a duchovních tradic, které pro mne mají smysl. Proto vás vyzývám, abyste využívali to, co souzní s vámi.

I když můžeme doceňovat širokou rozmanitost moudrosti ve světě zvířat, můžeme pěstovat zvláštní vztahy s několika konkrétními zvířaty, k nimž se cítíme přitahováni. To jsou naše mocná zvířata, naši posvátní společníci, které si na své jedinečné léčivé cestě můžeme přivolat na pomoc. Poučení, která nám dávají, a dary, o něž se s námi dělí, mají pro nás zvláštní význam a v naší léčivé práci se těší posvátnému místu. Tato zvířata jsou naším zrcadlem.

Co myslím tím slovem zrcadlo? Mysl vyprávějící příběhy chápe věci částečně prostřednictvím zrcadlení a srovnávání. Tato schopnost může vést k velikému utrpení, ale když tento aspekt vyprávějící mysli pochopíme, lze jej naopak využívat jako nástroj pro veliké dobro. Pokud jde o mocná zvířata, znamená to, že můžeme zkoumat, jak každý z rysů daného zvířete odráží nějaký vnitřní aspekt nás samotných. Vlastnosti, které vidíme u zvířat, city, které v nás probouzejí, jak pozitivní, tak negativní, jsou také v nás. Kdyby nebyly, nemohli bychom je v tom zvířeti vidět. Zvířata nám mohou připomínat, co chceme sami pěstovat a od čeho chceme upustit. Jejich rysy mohou ukazovat na některou konkrétní silnou stránku, kterou v sobě máme, nebo pro nás mohou zviditelnit to, co sami jinak nevidíme.

A co víc, se svými mocnými zvířaty můžeme pracovat způsoby, které daleko přesahují naše letmá zahlédnutí či momentální povrchní porozumění. Ve skutečnosti možná ani nebudeme vědět, proč je pro nás nějaké konkrétní zvíře tak důležité. Abychom mohli uctít posvátné aspekty zvířecího lékařství, nemusíme vědomou myslí chápat úplně všechno. Zvířecí medicína často působí na hlubší rovině a projevuje se poznáním v těle, synchronicitou, propojením a hlubokými imaginativními schopnostmi.

Je možné, že tělem cítíme spřízněnost s radostí šťastného psa, který nás vítá na prahu domu. Člověk jenom taje pod tou ničím nepodmíněnou láskou, již nám pes dává a kterou nás inspiruje. Můžeme mít létací sen, který nás vystraší, anebo nám naopak dá pocit nesmírné svobody. Také třeba zakoušíme pocit štípnutí či svědění, který nemá žádný jasný původ – ale to „kousnutí“ neviditelného hmyzu nás vrací zpět do přítomného okamžiku. V dobách obtížných přechodů se můžeme cítit jako housenka, která si vytvoří kokon,  v němž se celá rozpustí. Svou identitu nechá úplně rozplynout a to jí umožní vynořit se v nové, okřídlené formě. To všechno jsou hluboké odrazy zvířecího poznání, které nás mohou vést k otevření energetických těl a mysli, což pak pozvedá naše porozumění různým přechodům a stezkám v životě. Stezka našeho mocného zvířete je tedy stezkou naší vlastní osobní síly – té síly, která respektuje všechna zvířata jako posvátné průvodce.

A protože zvířata jsou naším zrcadlem, mohou být také našimi léčiteli. Když léčíme sebe a svůj osobní sen pomocí moudrosti zvířat, přispíváme k léčení porouchaných systémů, i když se může zdát, že jsou daleko mimo dosah našeho osobního vlivu. Svět zvířat nás ve skutečnosti potřebuje, abychom mu pomohli uzdravit planetu z negativity, bolesti a destrukce, které jsme způsobili planetárnímu snu.

Na začátku této knihy je pár základních pokynů, jak se dá pracovat se silou zvířat. Zvířata nám dávají inspiraci, poskytují nám mocné symboly pro různá období našeho života, upevňují sílu a pomáhají nám pochopit naše slabiny. Mocná zvířata nás mohou vést při rozhodování, protože nám pomáhají odhalit významy určitých zkušeností. V toltécké tradici uznáváme, že různá zvířata mohou zrcadlit různá období života. Někteří učitelé ve zvířecí podobě přicházejí a odejdou, jiní s námi zůstávají a působí jako naši rádci po celý život. Nestarejte se o to, zda pracujete se „správnými“ zvířaty, ani o to, zda práce se zvířecí medicínou probíhá „správným“ způsobem.

Doufám, že vám na této cestě bude tato kniha průvodcem, k jehož moudrosti se budete moci stále znovu vracet. Z tohoto důvodu obsahuje druhá část informace, které se vztahují k určitým konkrétním zvířatům. Některá hesla mají i mytologické, náboženské či kulturní příběhy, které se vytvářely při pozorování zvířat po generace a které nám mohou leccos říci o darech, jež tato zvířata nabídla našim předkům. Mají pro nás význam dodnes. Jak budu vysvětlovat v části první, každé zvíře se spojuje se specifickým kvadrantem na šamanském kole a s konkrétním živlem přirozeného světa. Mnohá z hesel obsahují i vědecká fakta a soudobé kulturní odkazy, protože toltécký šamanismus pojímá rozvíjející se porozumění doby, ve které žijeme, a cení si všech nástrojů dostupných v léčivém i tvůrčím procesu. V našem životě šamanů má živý svět místo na mnoho různých způsobů a mocná zvířata nám mohou pomáhat na větší cestě k léčení i k propojení s nagualem.

Doufám, že tyto stránky vám budou branou k úžasné moci zvířat. Vznášejte se, řvěte jako lvi, prokopávejte se zemí a potápějte se hluboko do proudů v oceánu. Ať už stavíte, nebo tkáte, chráníte, či obnovujete, kéž pořád a v každém okamžiku vnímáte živý svět novými způsoby a otevíráte se novým vhledům. Kéž v sobě nesete to, čemu nás učí naši šupinatí, srstnatí i opeření bratři a sestry na naší cestě k léčení a celistvosti a kéž vás tato poučení povedou dál, až se osvobodíte od závislosti lidské mysli na utrpení a začnete si nárokovat právo, které jste dostali, když jste se narodili jakožto umělci svého života.

Každá bytost na zemi – od améby po hory – je podobně tvůrcem skutečnosti. Žádná osoba ani zvíře, žádná stránka přirozenosti není ani lepší, ani horší. Nikdo není lepší nebo horší umělec, než je někdo jiný. Každý z nás sní svůj osobní sen, ten příběh, který sami sobě vyprávíme. Dohromady si vyprávíme kolektivní příběh, planetární sen, sen naší planety. To znamená, že všichni jsme spolutvůrci života na zemi, a dokonce i vesmíru jako celku. Vědomí samo je energie, která vypráví příběhy, a proto je vesmír plný zvuku.

ČÁST PRVNÍ

KLÍČOVÉ NÁSTROJE PRO PRÁCI S MOCNÝMI ZVÍŘATY

Všude kolem nás jsou různé bytosti, zvířata s křídly či šupinami, s kůží či peřím. Mám na mysli všechna zvířata, která vás jen mohou napadnout: divoká, z nichž se nám až srdce zastaví a vlasy vstávají na hlavě. Zvířata vodní, od malých rybiček v mělkých potůčcích až k těm zvláštním bytostem, které žijí v nezměrných hlubinách oceánu. Bytosti okřídlené a ptáci, jejichž tvar i forma nám připomínají, co je věčné a co nám dává napojení na stvoření světa. Zvířata nám však zůstávají neznámá v mnoha rovinách. Nemůžeme se dívat jejich očima ani poznat, jaké to je, být v těle tak odlišném od našeho. A přece jsou stále na všech cestách našimi společníky. Máme společný domov a máme stejnou matku, zemi. Ba dokonce i naše tělo lze pokládat za organismus, který vytvářejí miliony oddělených mikroskopických zvířat, jež žijí spolu. My sami jsme tak trochu sami kontinentem – chodícím biomem.

Zvířata mají kromě intenzivně vlivné fyzické přítomnosti v našem životě také posvátné místo v naší psychice. Rozhodneme-li se ignorovat dary, které nám zvířata dávají, a minimalizovat vzájemný kontakt s jejich moudrostí, přijdeme o podstatnou část svého lidství. Jakmile se však otevřeme vůči tomu, čemu nás zvířata učí, naše možnosti jsou neomezené. Pojďme se podívat na několik způsobů z mnoha možných, jak lze zacházet s moudrostí zvířat a napojit se na přirozený svět. Pojďme se vydat na stezku, která posílí naši moc a napojení na vnitřního naguala.

Moudrost zvířat nám poskytuje vedení v každém stupni života. Když se vydáváme na novou cestu, když se potýkáme s konkrétními výzvami, když činíme malá či velká rozhodnutí, můžeme si jejich moudrost přivolat na pomoc. Zvířata nám mohou pomáhat oslavovat i vyjadřovat vděčnost přirozenému světu. Prostřednictvím zvířecí medicíny otevíráme síly synchronicity a imaginace, které pomáhají do života vnášet jasnost a radost, a tak naši mysl vyprávějící příběhy zbavují utrpení. To je jeden ze způsobů, jímž zvířata léčí – mohou aktivovat hlubokou bytostnou moudrost, kterou máme v sobě, ale kterou domestikační síly a závislost mysli na utrpení často umlčují. Podíváme se také na způsoby, jak se využívání rituálních a fyzických objektů, například škapulířů a léčivých váčků nebo osobních oltářů, dá ještě více konkretizovat a moudrostí zvířat posílit.

Tyto oblasti zkoumání lze uplatnit na každé konkrétní zvíře, které je uvedeno v této knize, a vlastně na každé jiné zvíře, na něž jste ve světě nebo ve své vnitřní imaginativní krajině napojeni. Na konci této části jsou tři cvičení, která vám mají pomoci začít pracovat s mocnými zvířaty a posunout nastavení mysli tak, abyste se mohli za pomoci těchto posvátných sourozenců učit růst.

Šamanské kolo

Jedním z nejznámějších symbolů v šamanismu je šamanské nebo také léčivé kolo, lékařský kruh. Kruh nemá začátek a nemá konec. Pro domorodé národy Severní a Jižní Ameriky je tento prastarý symbol nedílnou součástí duchovního života. Obsahuje čtyři hlavní světové strany, tedy sever, východ, jih a západ, a každá světová strana je tradičně spojována s některým živlem, barvou a ročním obdobím, s jednotlivými etapami života i s aspekty já. Šamanské kolo je fyzický předmět často zobrazovaný v symbolickém umění. Obraz kola je otištěn do krajiny na posvátných místech, která bývají shromaždištěm pro obecní slavnosti a rituály. Šamanské kolo je také idea vnitřní a mocná metafora, která nám skýtá vedení a přináší rovnováhu.

Život podle toltécké tradice vytvářejí čtyři živly: oheň (huehueteotl), voda (tlaloc), vzduch (ehecatl) a země (thalnantzin). Všechny tyto živly působí společně a každý je v našem těle něčím zastoupen – od tepla, které vytváříme v krvi, a vody, jež nám dává život a občerstvuje nás, po vzduch, který dýcháme, a zem, která vytváří naši kůži a kosti.

Když se podíváme na tabulku na následující straně, snadno uvidíme, jak nám může šamanské kolo pomáhat. Ve chvílích krize nám může poskytnout perspektivu i vedení ohledně směru, kterým se máme ubírat. Kolo ukazuje na cyklickou nestálost všech věcí i na věčnou spirálu evoluce a růstu. Kolo je emblémem všech živlů společně a je napojeno na nejmocnějšího léčitele ve vesmíru, na planetu Zemi a její božskou mateřskou energii. Když prožíváte nějakou nemoc nebo jste zranění nebo zakoušíte mentální utrpení, návrat k šamanskému kolu se stane oporou na cestě k vyléčení.

Šamanské kolo se hodí také na zvířata. Často bývají spojena s jedním nebo se dvěma dominantními živly nebo s určitým ročním obdobím či životní etapou. Až si budete v další části knihy číst o jednotlivých zvířatech a sledovat, co je na tom pro vás nejdůležitější, budete se moci do těchto propojení vcítit. Až šamanskému kolu více porozumíte a budete vědět, jak a kam na něj umisťovat zvířata, začnete rychle odkrývat nové vhledy do jejich světa a čerpat z něj poučení. Každý kvadrant má určité silné stránky i slabiny a to se zpětně vztahuje ke konkrétním poučením, která pro vás zvířata mají.