Obsah

Poděkování

Jak to vše začalo

Odvaha

Perspektiva

Holografické vidění

Přesvědčení je vidění!

Satori

Co vidíte, je skutečné

Mysl dává věcem smysl

Vidět, či nevidět?

Přestaňte vyhlížet a začněte vidět

Žití v přítomném okamžiku

Lidské bytosti

Nekonání

Být normální není přirozené

Film života

Nikoli individuální „já“, ale „já jsem“

Zmizení

Celistvá osobnost

Sledujete-li vodu v hrnci, nezačne se nikdy vařit

Okamžité uzdravení

Jste tím, na co myslíte

Duševní pohoda je nakažlivá

Mensch

Krize vede k příležitosti

Návrat ke kořenům

Meditace

Znehodnocení

Celistvost, nebo pole plné děr?

Hrozná dvojka

Změna tématu

Formování

Podvádění

Váš život na tom závisí

Nemůže vám všechno projít

Zrcadlo života

Souhlasit, nebo nesouhlasit?

Vysoká cena manipulace

Stížnosti

Rozplynutí

Minulost a přítomnost

Přestaňte vyprávět příběhy

Zapomeňte, kým jste

Dech

Myšlení a dýchání

Mysl

„Ego“, nebo „oko“?

Tvoření

Kam ten spěch?

Prožitek blízké smrti

„Žádné tělo“ neznamená nikdo

Komunikace

Upřímné vyjádření

Bez intimity prožíváme ztrátu

Vztahy buď fungují, nebo ne

O nic nejde

Kompromis

Nechte si místo na dezert

Duch štědrosti

Více prostoru v mém životě

Když se nedostává slov

Potřebujete-li, vezměte si

Tajemství života

Celistvost

Osvícení

Skrytá harmonie

Existuje jiný okamžik než přítomnost?

WISDOM FROM AN EMPTY MIND

Copyright © 2001 by Jacob Liberman

Translation © Tomáš Piňos, 2022

ISBN 978-80-242-8671-6

Tato kniha obsahuje osobní zkušenosti a spontánní projevy vybrané ze stovek nepřipravených přednášek. Byly minimálně upraveny v zájmu zachování nevinné dokonalosti, kterou může vytvářet jen život.

Doufám, že na vás zapůsobí stejně hluboce jako na mě, když poprvé prošly mým vědomím. Tato slova nevycházela ze mě, ale plynula SKRZE mě v okamžicích prázdnoty.

– Jacob Liberman
únor 2001

Poděkování

Děkuji všem lidem, kteří mi neustále dávali najevo, jakým směrem se mám ubírat:

Děkuji svým rodičům Josephovi a Sonie a svojí sestře a švagrovi Evě a Herbovi za to, že jsou pro mě vzory skutečné lásky a pravdy v dobách, kdy jsou tyto hodnoty v rychle se měnícím světě často opomíjeny.

Svým dětem Gině a Erikovi za jejich přátelství, lásku a neuvěřitelnou bystrost. Reprezentují příští generaci a jejich životy jsou pro mě zrcadlem vývoje nového vědomí.

Svojí manželce a životní partnerce Claudii za její jasné světlo a za to, že prokazuje neoblomnou věrnost svému rozvoji a rozvoji našeho vztahu.

Svojí přítelkyni a kolegyni Collen d’Avignonové a jejímu manželovi Pierrovi za jejich podporu a neustálé připomínky, že se ubírám správným směrem.

Svým přítelkyním Denise Brugmanové, Sonje Langleyové a Rose Brandtové za jejich láskyplnou pomoc s prvním přepisem a výběrem slov, jež vyjadřují podstatu této knihy.

Svému příteli Paulu Loweovi za to, že mě vzal pod svá křídla a připomněl mi, jak mám létat.

Speciální poděkování patří mému synovi Erikovi za nespočet hodin, během kterých se věnoval tomuto projektu, a za jeho unikátní schopnost umožnit, aby poselství obsažené v této knize plynulo skrze něj na její stránky.

– Jacob Liberman

Děkuji svému otci, který mi během práce řekl: „Jsem zdrojem tvého projevu a ty jsi dílem mojí vize. Společně představujeme dvě strany stejné mince.“ Dal jsi mi oči, abych viděl, a povzbudil jsi mě k jejich používání. Jsi světlo v mém životě a já tě miluji.

Děkuji svojí matce Marshe, sestře Gině, tetám, strýcům a prarodičům (zejména babičce Sonie, první spisovatelce v rodině) za jejich bezmeznou lásku a oporu.

Děkuji svým přátelům a učitelům Hankovi Berringsovi, Donaldu Eaholtzovi, Candidě Condorové, Caron Tateové, Jenně Robinsonové a Natalie Goldové, kteří mi připomínali, že mám říkat „ano“, i když všichni ostatní říkají „ne“.

Věnuji tuto knihu svému budoucímu synovi, kterého vidím jasně před sebou. Chci, abychom spolu sdíleli stejně plodný a drahocenný čas, jaký trávím se svým otcem.

– Erik Liberman

Moudrost nemá žádného autora…,
proudí námi anonymně.

Existence sděluje svoje zákony prostřednictvím přírody a všech jejích obyvatel. Když umožníme, aby tato božská sdělení pramenila z naší prázdnoty, zmizíme jako oddělené bytosti a staneme se nepopsatelnou září – samotnou zbožností. Okamžitě se staneme vším, co neumíme popsat.

Jak to vše začalo

Před dvaceti lety jsem byl požádán, abych uspořádal hodinovou přednášku pro studenty jedné floridské univerzity. Věnoval jsem hodně času přípravě proslovu a poznámkami jsem popsal zhruba čtyřicet kartotéčních lístků.

Když jsem v den přednášky vstoupil na pódium, něco jsem si uvědomil: Dokonale jsem si připravil každou větu proslovu o tématu, na které jsem byl údajně expert!

Proč jsem se připravoval na přednášku o něčem, co jsem tak dobře znal? V té chvíli mi došlo, že pokud mi paměť slouží, můj život byl sérií nacvičených sdělení – snahou „vypadat dobře“, být přijímán a působit úspěšným dojmem.

Toto zjištění mě tak šokovalo, že se mi otevřela ruka a precizně připravená přednáška se rozsypala po podlaze! Stalo se to tak rychle, že jsem neměl čas na posbírání kartiček – odešel jsem tedy za pódium a snažil se soustředit.

Po chvíli, která působila jako věčnost, jsem se zhluboka nadechl a řekl posluchačům, co se mi stalo. Celé publikum i já jsme vzápětí současně vzdychli, jako by z našich beder spadla tíže světa.

Z hodinové přednášky o poruchách učení se stala tříhodinová neformální diskuse o nenuceném učení. Nikdy předtím jsem nebyl tak nepřipravený na zázrak, který se onoho dne odehrál! Uvědomil jsem si, že když budu v budoucnu hovořit jen o tom, co znám z paměti, nebudu se už muset na nic připravovat.

Kdykoli mám dnes mluvit na veřejnosti, přicházím s prázdnýma rukama a umožňuji, aby život řídil můj projev. Dospěl jsem k tomu, že skutečná moudrost nesouvisí s námi, ale s tím, do jaké míry naše já není zapojeno.

Čím více jsme ukotvení v přítomnosti,
tím více život komunikuje skrze nás.

Skutečná moudrost tkví
v nevědomosti.

Odvaha

Většinu života jsem si myslel, že nejsem chytrý, a i když jsem se hodně snažil, škola pro mě nebyla nikdy snadná. Málo jsem četl a byl jsem si jistý, že proto jsem hloupý.

Když jsem se dostal na univerzitu, dělal jsem vše pro to, abych zvládl i postgraduální studium. Kdo by si koneckonců myslel, že je někdo s doktorátem hloupý? Potřeboval jsem nějakým způsobem ostatním dokázat, že „něco znám“, i když jsem se nepovažoval za příliš chytrého.

Získal jsem několik titulů, začal vydělávat peníze, koupil dům, který jsem chtěl, a jezdil módním autem, život mi ale pořád připadal prázdný. Byla to záhada! Když jsem si konečně uvědomil, že moudrost nesouvisí se získanými tituly, zbavil jsem se všech knih, poznámek a výsledků zkoumání, uschoval jsem diplomy a začal se zabývat tím, kým opravdu jsem.

Do všeho jsem se pouštěl bez přípravy, i když jsem měl pocit, že si pořád počínám špatně. Byl jsem vytrvalý navzdory strachu a pocitu, že se hroutím. Díky odvaze žít – i když jsem nevěděl, jestli uspěji – jsem rostl.

Ze staré perspektivy
neuvidíte novou.