Přeložil Jakub Marek

Copyright ©2013 by Evan Currie

All Rights Reserved

Copyright ©2023 for the Czech translation by Jakub Marek

Copyright ©2023 for Cover by Tomasz Maroński

Copyright ©2023 for the Czech edition by Euromedia Group a. s.

ISBN 978-80-242-9459-9

Obsah

PROLOG

KAPITOLA PRVNÍ

KAPITOLA DRUHÁ

KAPITOLA TŘETÍ

KAPITOLA ČTVRTÁ

KAPITOLA PÁTÁ

KAPITOLA ŠESTÁ

KAPITOLA SEDMÁ

KAPITOLA OSMÁ

KAPITOLA DEVÁTÁ

KAPITOLA DESÁTÁ

KAPITOLA JEDENÁCTÁ

KAPITOLA DVANÁCTÁ

KAPITOLA TŘINÁCTÁ

KAPITOLA ČTRNÁCTÁ

KAPITOLA PATNÁCTÁ

KAPITOLA ŠESTNÁCTÁ

KAPITOLA SEDMNÁCTÁ

KAPITOLA OSMNÁCTÁ

KAPITOLA DEVATENÁCTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ PRVNÍ

KAPITOLA DVACÁTÁ DRUHÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ TŘETÍ

KAPITOLA DVACÁTÁ ČTVRTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ PÁTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ ŠESTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ SEDMÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ OSMÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ DEVÁTÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ

EPILOG

O AUTOROVI

VĚNOVÁNÍ

Wynn Currieové,

mé matce, která nikdy nepochybovala,

že ve svém spisovatelském úsilí nakonec uspěji.

Bez její podpory bych to nikdy nedotáhl tak daleko.

Díky, Wynn.

PROLOG

Gliese 581

Mezihvězdná loď se vřítila do planetární soustavy.

Rychle ztrácela rychlost a jako dodatečný brzdný manévr se snažila využít gravitaci červeného trpaslíka.

Brzdicí motory nacházející se po téměř celé ploše přídě lodi napínaly své síly proti setrvačnosti, kterou loď cestou nabrala.

S pomocí lokalizovaných AH – antihmotnostních – polí se pomalu dařilo ztrácet zbytky relativistických rychlostí, dokud posádka nezískala nad lodí plnou kontrolu.

Wej-fang, loď Vesmírných sil Lidové osvobozenecké armády (VSLOA), byla jednou z pouhého půl tuctu plavidel třídy Mao Ce-Tung, překonfigurovaných k využití antihmotnostních generátorů čtvrté generace, které umožňovaly létat nadsvětelnou rychlostí.

Po úspěchu Severoamerické konfederace a jejich tak vychvalované Odyssey byl na Východní blok vyvíjen tlak, aby v tomto novém vesmírném závodu prokázal své schopnosti, a Wej-fang byl vybrán, aby je demonstroval.

Kapitán Sun Ang Wen uvolnil pásy akcelerační ochrany velitelského křesla, a lehce se zachvěl, když z něj vstával.

Zásluhou AH pole obrovské síly, které na loď při intenzivním zpomalování působily, nerozdrtily posádku. Systém ovšem nebyl dokonalý, takže některé protigravitační impulzy byly stále lehce znatelné.

„Vektor zadán, kapitáne,“ oznámil navigátor, otočil hlavu, ale sám se neodpoutal. „Letíme přesně v daném kurzu.“

„Výborně. Vyhledejte Gliese 581 D,“ nařídil Sun. „To je náš primární cíl.“

„Rozkaz.“

Aliance Východního bloku si vybrala hvězdu Gliese 581 speciálně proto, že se u ní nacházel jeden z nejbližších světů pozemského typu, jaký se kdy podařilo lokalizovat. Proč se Konfederace rozhodla zamířit při prvním testovacím letu úplně jiným směrem, Sun netušil. Bylo možné, že jejich přechodový systém fungoval na principech značně odlišných od konvenčnějších konstrukcí, které používal Blok, proto byla volba jejich destinace z jistého úhlu pohledu logická.

V soustavě Gliese se pravděpodobně nenacházel žádný druh života, který by Blok zajímal, ale propagandistická hodnota nároku na některé z planet pozemského typu, které jsou nejblíže Zemi, byla nevyčíslitelná.

Sun aktivoval interkom pro podpalubí. „Připravte přistávací modul a zkontrolujte vybavení. Za chvíli budeme na oběžné dráze našeho cíle.“

„Provedeme, kapitáne.“

Wej-fang dál zpomaloval, přestože kolem rudého trpasličího slunce stále kroužil neskutečně rychle. Relativně nízká energie vyzařovaná hvězdou mu umožnila přiblížit se ke koróně mnohem víc, než by si troufl ve Sluneční soustavě. Úzká spirála, díky níž prodloužil brzdný čas, stačila, aby udržel kurz, který jej měl zavést na orbitu Gliese 581 D.

„Cílová planeta před námi, kapitáne. Blížíme se vysoké orbitě.“

Sun přikývl.

„Zpomalili jsme natolik, aby nás gravitace planety D zachytila?“

„Ano, kapitáne.“

„Výborně.“ Sun spokojeně pohlédl na obrazovku, která ukazovala pomalu se zvětšující kouli.

„Zjišťujeme na oběžné dráze objekty, kapitáne.“

„Měsíce?“

„Ne, pane, na to jsou příliš malé. Možná menší asteroidy zachycené planetou. Je jich tam několik,“ odpověděl senzorový specialista. „To je zvláštní,“ dodal lehce zmateně.

„Co se děje?“

Nastalo ticho, zatímco se muž soustřeďoval na konzoli a upřeně pozoroval čísla, která se na displejích odvíjela. Náhle se zarazil, vzhlédl a zavrtěl hlavou. „Kapitáne! Vyzařují energii!“

„Cože?“ Sun se zachytil stropního madla a přitáhl se přes velitelskou palubu k senzorovému stanovišti. „Jste si jistý?“

„Ano, jsem, kapitáne. Objekty odlétají z oběžné dráhy navzdory působení místní gravitační studny.“

„Kurz?“

Muž krátce zaváhal a pak vzhlédl. „Míří k nám, kapitáne.“

Sun zasyčel nadávku, i když věděl, že je to hloupé. Řádné profesionální vystupování však bylo tím posledním, co ho teď trápilo. Odrazil se, sklouzl zpět ke svému křeslu a sesunul se do něj.

Vybrali jsme si naprosto opačný směr, než kam Konfederace poslala tu jejich zatracenou Odysseu! Žijí snad ti mimozemšťané, které tam našla, i tady?

Když si představil, že by byť jen zlomek z toho, co se dozvěděli z důvěrných zpráv získaných z konfederačních dokumentů, byl pravdivý, přeběhl mu mráz po zádech. V nejvyšších sférách Bloku jim doopravdy věřil jen málokdo, přestože bylo zřejmé, že Konfederace narazila v hlubinách vesmíru na něco, co je zrovna moc nemuselo. Existence mimozemského života, navíc inteligentního, nyní už nebyla předmětem diskuzí, přesto představa jakési apokalyptické hordy vesmírných Mongolů se všem zdála nadmíru nepravděpodobná.

Pokud by to však pravda byla, Wej-fang by teď měl vážný problém. Ba co víc, zdálo se, že Země je možná ve větším průšvihu, než si kdokoli doma představoval.

Pokud jsou to titíž tvorové, pak nejenže se nacházejí Zemi blíž, než jsme se domnívali... ale očividně nás obkličují.

„Vyhlaste bojový poplach,“ nařídil Sun. „Všechna stanoviště druhý stupeň.“

„Rozkaz. Poplach druhého stupně, všechna stanoviště.“

Alarmy se v dálce rozezněly, tlumené vzduchotěsnými dveřmi, které uzavřely velitelskou palubu, zatímco se Wej-fang připravoval na boj.

* * *

Lodě-drony zareagovaly okamžitě, jakmile zachytily stopu karmínového pásu. Jednalo se o reflex, který nedokázaly ovlivnit. Plných devadesát procent jejich sil se odpoutalo z oběžné dráhy světa, který právě čistily, a nabralo přímý kurz ke zdroji narušení ještě dřív, než dokončily analýzu dat.

Ocitly se téměř na dostřel, když zjistily, že údaje neodpovídají těm, které očekávaly.

Byla to loď karmínového pásu, ne však jeden z bezprostředních cílů. Křivka výkonu byla ještě nižší než u neznámé lodi, která v předchozích střetech zdecimovala jejich flotily. Po krátké konzultaci a zvážení možností se rozhodly, že dotyčné plavidlo s vysokou pravděpodobností patří ke stejnému zdroji jako neznámá loď, která byla nyní klasifikována jako Drakr Yngat.

Flotila vyhlásila stav nejvyšší pohotovosti, a při přiblížení se roztáhla do široké formace, zbraně nabité na maximum a pohon na plný výkon. Pak začala prudce zrychlovat.

* * *

„Rychle se blíží, záchytný kurz, kapitáne!“

„Rozumím,“ konstatoval Sun energicky. „Zahajte úhybné manévry. Jsou kondenzátory AH pole plně nabité?“

„Jsou, kapitáne!“

„Nasměrujte plný výkon do primárního laserového pole. Udržujte všechny baterie nabité,“ nařídil Sun a soustředěnýma očima vypaloval díru do taktického displeje.

„Energie přesměrována, maximální nabíjení.“

„Zaměřte vedoucí lodě,“ nařídil Sun a zvýraznil nejbližší půltucet plavidel. „Děla v pohotovosti, čekejte na rozkazy.“

„Čekám.“

Sun nechtěl spustit konfrontaci. Stačilo, že Konfederace vyrazila do vesmíru bezhlavě jako američtí kovbojové a začala s těmito mimozemšťany zatracenou válku. To poslední, co si přál, bylo poskytnout jim další důvod k útoku na Zemi.

Možná si ani neuvědomí, že jsme ze stejného světa. Wej-fang není Odyssey ani trochu podobný, pomyslel si Sun s nadějí. Když však sledoval počínání blížících se mimozemšťanů, byl čím dál víc přesvědčený, že ať už původ Wej-fangu poznají, nebo ne, chystají se udeřit.

Přesto odmítl vystřelit první.

„Kormidelníku, ostře na pravobok,“ nařídil. „Otočte nás ke hvězdě, plné AH pole.“

„Ano, kapitáne. Plné AH pole a na pravobok!“

Wej-fang se naklonil ke střemhlavému letu ke hvězdě a při rychlé otočce doprava nastavil blížícím se lodím bok. Sun sledoval dění a odpočítával sekundy, které potrvá, než jejich signál dorazí k mimozemšťanům a zpět. Téměř na setinu přesně se k němu operační důstojník otočil s hlášením.

„Změnili kurz k nám, kapitáne. A zrychlili.“

Sakra. Mají v úmyslu vynutit si konflikt, a bez ohledu na vše ostatní mají značnou přesilu.

Znovu se zahleděl na displej. Nepřátelských lodí byl rovný tucet a každá o hmotnosti jen o málo menší než Wej-fang. I s veškerým svým optimismem si uvědomoval, že z tohohle se prostě neprobojuje.

„Hlavní motory, boční tah!“

„Boční tah, rozkaz!“

„Kormidlo, navigace, zadejte co nejefektivnější rychlost úniku z gravitační studny hvězdy. Co nejblíže ke koróně!“

„Rozkaz! Zadávám nový kurz.“

Trik spočíval v tom, že se loď prosmýkne kolem hvězdy dřív, než ji cizí lodě definitivně zaměří. Z informací, které studoval, věděl, že Wej-fang by proti přímému úderu jejich laserů neměl šanci, ne pokud údaje o jejich síle byly přesné. Na rozdíl od Konfederace Aliance Východního bloku neinvestovala zdaleka tolik kapitálu do pancíře odolného laserům.

Upřímně řečeno, podle Sunova názoru to vlastně bylo zvláštní. Wej-fang a další lodě třídy 99S, podobně jako většina plavidel vesmírných sil Bloku, nespoléhaly na lasery zdaleka tolik jako SAK. Vychvalované adaptivní štíty Konfederace byly mnohem účinnější proti jejím vlastním lodím než proti Bloku.

A zřejmě i proti těmto monstrům, pomyslel si Sun chmurně, zatímco sledoval displeje.

„Rozdělují se, kapitáne!“

„Cože?“ vyštěkl Sun a znovu se soustředil na ikony mimozemských lodí.

Skutečně se rozdělily do dvou skupin – jedna zrychlovala po recipročním kurzu, zatímco druhá se stále blížila k Wej-fangu.

Chvíli na vektory zíral, ušklíbl se, pak potřásl hlavou a zamračil se. Teprve když se podíval na předpokládaný kurz Wej-fangu, pochopil vše.

Znovu zaklel, tentokrát co nejtišeji.

Chtějí nám zkřížit dráhu, jakmile se odpoutáme od hvězdy. Chytré.

Ať už ale chystali cokoli, rozdělili své síly, a to znamenalo, že se teď Wej-fang musí obávat pouhých šesti nepřátelských plavidel, která na něj mohou bezprostředně zaútočit.

Šance se sice zvýšily, přesto poměr šesti ku jedné stále nelze nazvat právě příznivým.

„Kapitáne, pronásledující skupina je méně než jednu světelnou minutu od nás.“

„Zahajte úhybné manévry,“ nařídil. „Držte se přídí ke koróně. Uzavřete všechny tepelné štíty a připravte se na likvidaci škod.“

„Rozkaz!“

Sun zkontroloval popruhy, protože věděl, že se na ně nejspíš bude muset brzy spolehnout. Ujistil se, že je vše v pořádku, a aktivoval interkom na kanálu pro celou loď.

„Celé posádce: připravte se na nouzové manévry,“ ohlásil tak klidně, jak jen dokázal. „Zajistěte všechny volné předměty. Hlaste se na akceleračních stanovištích. Připravte se na opravy poškození během boje.“

Po dráze směřující v oblouku tak blízko červenému trpaslíku, jak jen bylo možné, Wej-fang zrychlil víc, než se lodi kdy v minulosti podařilo. Netrhal sice žádné rekordy, to už zvládl při cestě ke Gliese 581, ale rozhodně nabíral rychlost snáze než kdykoli předtím.

„Vnější teplota narůstá. Začínáme pozorovat vnitřní výkyvy,“ hlásil specialista na kontrolu škod. „Povolení k adaptaci štítů na odraz tepla?“

„Uděleno. Pouze přední štít.“

Bloku se podařilo díky reverznímu inženýrství vyrobit (lépe řečeno ukrást Konfederaci) adaptivní štít první generace. Sun si sice nebyl jistý, jak k tomu došlo, ale v určitých chvílích se ukázal jako nadmíru užitečný. Odraz tepla bylo jedním z výchozích nastavení, společně se základními odrazovými štíty a několika základními maskovacími režimy. Rozhodně se nevyrovnaly nejnovějším hračkám Konfederace, ale účel plnily.

„Rozkaz. Přední štít přizpůsoben,“ oznámil důstojník a po chvíli ještě dodal: „Vnitřní teplota klesá.“

„Stále se přibližují, kapitáne. Padesát světelných sek-“ operační důstojník nedořekl a najednou začal divoce klít.

„Ši Ang Fo!“ napomenul ho Sun.

„Omlouvám se, kapitáne. Vystřelili na nás,“ bránil se Ši lehce roztřeseným hlasem.

„A to je důvod vašeho výbuchu?“

„Kapitáne, také jste četl zprávy o těch mimozemšťanech? O výkonu jejich zbraní?“ oplatil mu Ši otázku.

„Samozřejmě.“

„Podhodnotili je.“

„Cože?“ Sun prudce otočil hlavu a zadíval se na Šiho.

„Naše přístroje u toho laseru naměřily energii nejméně dvojnásobnou oproti uváděné síle. Nejspíš víc. Je těžké to změřit přesně; spoléhám na reakci už zionizovaných částic při průletu prostorem blízko hvězdy. Kapitáne, nepřežijeme jediný zásah.“

Teď bylo na kapitánovi, aby zaklel, i když si jen zabrblal pod vousy, zatímco zvažoval možnosti. Útěk se nezdá nejlepším řešením. Přesně předpověděli můj plán a podnikli kroky, aby mě odřízli ze dvou různých úhlů.

Druhá skupina se spoléhala, že jí ta první nažene Wej-fang jako dobytek. Sun sledoval schéma, nepřátelé se pomalu přibližovali, zhruba o světelnou sekundu co dvě minuty. Wej-fang zrychloval více než jeho pronásledovatelé, ale nebude to stačit, aby se boji vyhnul úplně. Nepřítel už byl na dostřel a stále se přibližoval.

„Upravte štíty, maximální stínění tepla!“ nařídil Sun.

„Štíty upraveny, kapitáne!“

„Sleťte s námi do koróny!“ přikázal kormidelníkovi. „Navigace, určete nejvyšší rychlost pro blízký průlet s únikovou dráhou, která nás zavede co nejdál od obou skupin.“

„Přepočítávám, kapitáne.“

Cítil po svém posledním rozkazu na velitelské palubě neklid a nedivil se tomu. Přesto však s potěšením zjistil, že nikdo rozkaz nezpochybnil. Zamířit s Wej-fangem do koróny Slunce by jistě byla sebevražda. Loď by paradoxně přežila podstatně déle, kdyby se vrhla na jeho povrch, než kdyby se snažila proletět korónou.

Tohle však nebylo Slunce, a tak Sun doufal, že by z toho mohli vyváznout, třebaže s odřenýma ušima. Gliese 581 byl červený trpaslík, hvězda, která vyzařovala podstatně méně tepla, a právě díky nižší energetické úrovni by mohli mít šanci.

„Pronikáme korónou, kapitáne. Vnitřní teplota stoupá!“

Bohové, to bylo rychlé.

„Další laserové záblesky, všude kolem nás!“

„Navigace!“ zvolal Sun, „potřebujeme kurz!“

„Hotovo. Odeslán kormidlu, kapitáne!“

„Kormidlo!“

„Zadávám!“

„Nový kurz. Maximální tah, minimální AH!“ nařídil. Ať teď hvězda udělá práci za nás.

* * *

Wej-fang se ponořil hlouběji do žhavé koróny červeného trpasličího slunce a jeho štít se oslepivě zaleskl a zviditelnil všem senzorům v soustavě.

A protože jediné, které jej mohly zachytit, patřily nepříteli, jistě se už na něj zaměřily. Kapitán i posádka to považovali za odpovídající cenu zvyšující se rychlosti, zatímco jimi zmítaly slapové síly hvězdy.

Žhnoucí paprsky světla vybuchovaly kolem, jak lasery pronikaly rozbouřenou plazmou koróny. Wej-fang pokračoval v minimálních úhybných manévrech a různě střídal těsné vývrtky s kličkováním.

Za ním se neúnavně hnali pronásledovatelé a bez váhání se sami vrhali do superhorké koróny.

* * *

Na velitelské palubě Wej-fangu začínalo všem docházet, že by manévr sice mohl být marginálně úspěšný při zvýšení náskoku před pronásledovateli, ale má i dost významné nevýhody.

Všem na můstku do jednoho stékal po tváři pot a Sun nepochyboval, že zbytek posádky je na tom podobně. Několik kapiček vznášejících se v prostředí mikrogravitace dopadlo na kovovou podlahu a k jeho šoku a zděšení se se zasyčením odpařilo.

„Drží tepelné štíty?“ dožadoval se Sun s přivřenýma očima odpovědi.

Důstojník kontroly škod křečovitě přikývl. „Ano, kapitáne. Teplota stoupá, ale stále v rámci provozních parametrů.“

Sun opět zaklel – rychle se z toho stával zlozvyk.

Pokud tepelné štíty hlásily zvyšující se, ale stále provozní teplotu, existoval jen jediný důvod, proč se loď zahřála takovouto měrou. Masivní elektromagnetické interference, kterými prolétali, měnily každý feromagnetický povrch lodi v indukční topné těleso.

Jinými slovy: je z nás létající pec.

„Připravte se na opuštění orbity!“ zavolal.

„Kapitáne, nenacházíme se v optimální pozici,“ protestoval kormidelník.

„Optimální pozice se nachází na opačné straně hvězdy. Než se tam ale dostaneme, upečeme se zaživa,“ zavrtěl Sun hlavou. „Nemáme jinou možnost. Připravte se na AH pulz!“

„Rozkaz. Všechny kondenzátory nastaveny na plný energetický impulz do AH generátorů.“

„Předpokládaný kurz na mou obrazovku.“

„Na vaši obrazovku, kapitáne.“

Displeje přístupné přímo jemu se rozzářily a ukázaly aktuální dráhu těsně kolem hvězdy spolu s předpokládanou trajektorií, pokud v daném okamžiku zamíří pryč.

Sun si olízl rty, zatímco zvažoval načasování, protože věděl, že bezpečný únikový vektor nezíská.

Aby ho dosáhl, musel by zůstat v indukčním dosahu koróny příliš dlouho a i pouhé minuty by stačily, aby se jeho posádka ve svých křeslech doslova uvařila.

„Únik na můj povel,“ nařídil.

Vypočtená trasa by je přivedla na dosah potenciální zóny dostřelu druhé nepřátelské letky, ale pokud to správně načasují, budou schopni dobu střetu omezit. Zbývalo tedy jediné dilema.

Stříleli na nás. To fakticky znamená vypovězení války. Pokud však palbu opětuji, potenciálně situaci vyostřím. Pokud to neudělám, riziko, že střetnutí nepřežijeme, bude mnohem vyšší.

Na vybranou příliš neměl. Zatím tyto lodě dokonale odpovídaly odcizeným profilům z mise Odyssey, dokonce i tvrzením, která většina vojenských kapacit Bloku považovala za propagandu.

„Taktické,“ zvolal.

„Ano, kapitáne?“

„Nabijte zadní torpédomety. Připravte je k palbě.“

Za Wej-fangem začala mimozemská letka ztrácet rychlost, už je nedoháněla tak razantně. Stále se pomalu přibližovala, ale čas nyní pracoval ve prospěch pozemské lodi. Sun se podíval na výpočty a s potěšením konstatoval, že se nepřátelským strojům nepodaří těsné přiblížení. Nechtěl se ocitnout na špatné straně takto účinných laserových děl, pokud vypálí v okruhu deseti světelných sekund.

„Kapitáne, na všech vyšších pásmech naše přístroje zachycují neobvyklé rušení...“ ozval se Ši, aby se vzápětí zamračil na displeje.

„To je pravděpodobně z magnetických polí koróny,“ spekuloval Sun.

„Ne, kapitáne,“ zavrtěl Ši hlavou. „Jde o extrémně chráněné systémy. Rušení musí pocházet zevnitř, ale nějak to nejde...“

Sílící hukot v tu chvíli ještě zintenzivněl a přehlušil důstojníkova slova, když se k němu přidalo praskání. Všichni se s rostoucí nervozitou rozhlíželi a snažili se identifikovat zvuk, který je náhle obklopil.

„Co je to?“

Sun pomalu přejížděl očima po velitelské palubě, aby našel to, co dosud jen slyšel.

„Neznámé. Zachycujeme rušení ve všech vyšších pásmech přístroje, uvnitř i zvenku,“ pokračoval Ši. Hlas měl dostatečně vysoký, aby ho bylo slyšet, přesto zněl tlumeně, zatímco se také pomalu rozhlížel.

„Nepřátelská zbraň?“ Sun si vzpomněl, že hlášení zmiňovala jistou zbraň krátkého dosahu, kterou Odyssea označila jako „neznámou a extrémně nebezpečnou“. Domníval se však, že se nacházejí daleko mimo dosah jakékoli zbraně krátkého dosahu.

„Neznámé,“ zopakoval Ši bezradně až podrážděně.

Sun se mu nedivil. Představa, že se na lodi děje něco, co nepoznává a co nedokáže přesně určit, ho nesmírně rozčilovala. Bylo v tom něco, co mu vrtalo hlavou, něco, čeho by si měl být vědom, ale unikalo mu to.

„Záďové torpédomety připraveny k palbě, kapitáne.“

Potřásl hlavou a snažil se nepříjemný pocit pokud možno ignorovat. Měl práci a nemohl si dovolit dohady.

„Máme palebný vzorec na pronásledující lodě?“

„Máme, kapitáne. Naprogramován a průběžně aktualizován.“

Přikývl a sám v rychlosti výpočty zkontroloval. Jak mu hlásili, eskadra byla zaměřena a sledována od chvíle, kdy vydal rozkaz. Na vzdálenost, s níž měli co do činění, nepřicházelo v úvahu stabilní zaměření, ale pro tento případ dostačovalo.

A je dost pravděpodobné, že koróna ruší i na nepřátelských lodích.

„Velmi dobře. Všechny torpédomety, krátká salva, hned,“ nařídil.

„Rozkaz. Krátká salva ze všech torpédometů!“

Loď se netřásla ani neduněla, když zbraně vychrlily do vesmíru svůj smrtící náklad. Na to byl Wej-fang příliš mohutný, ale při každém výstřelu se ozval gong, aby posádka věděla, že vše probíhá podle plánu.

„Připravte se přejít na maximální AH pole a vyrazit,“ přikázal Sun s očima upřenýma na nákres předpokládaného kurzu.

Sotva si všiml potvrzení, soustředil se na displej, zatímco část jeho mysli stále rozptyloval praskavý zvuk, který mu připomínal zkratovaný obvod, jímž po přerušení proudí elektřina. Na žádném z centrálních napájecích vodičů však nebyly nahlášeny žádné výpadky, takže věděl, že tohle to být nemůže.

Jeho pozornost upoutalo skřípání kovu o kov, a tak se otočil, aby spatřil, jak se otevírají vzduchotěsné dveře velitelské paluby. Za nimi se vznášel jeho první důstojník Kchung Ša Tchu a čekal, až se plně otevřou.

„Kapitáne,“ zavolal, jakmile se mohl odrazit dovnitř. „Na celé lodi dochází k neobvyklému elektrickému rušení.“

Slovo „elektrické“ jako by Sunovi v hlavě cosi secvaklo, kupodivu možná proto, že na ně pomyslel, sotva se ty bzučivé zvuky ozvaly. Vytřeštil oči. Cukl sebou, zápasil s bezpečnostními pásy a ohlédl se přes rameno.

„Kchungu! Stát! Nehýbejte se!“

Jeho varování však přišlo příliš pozdě – první důstojník proklouzl dveřmi přechodové komory, a tím pádem i mezi dvěma póly.

Blesk, který projel místem, kde se nacházel, byl oslepující a Sun okamžitě ucítil ve vzduchu ozón. Uvolnil popruhy a vymrštil se z křesla. Rychle rozpažil, aby komukoli zabránil přiblížit se k němu.

„Všichni zůstaňte na svých místech!“ křikl, oči upřené na mrtvé tělo svého zástupce.

„Co... co se stalo?“ podařilo se navzdory šoku zamumlat zkoprnělému nižšímu důstojníkovi.

„Magnetické indukční pole vytvořilo v kovovém trupu lodi náboj,“ vysvětlil Sun a v ústech cítil nepříjemnou pachuť. „Celý trup a řada vnitřních součástí lodi se proměnily v nabité elektrické kondenzátory.“

Stiskl tlačítko interkomu pro celou loď. „Všem členům posádky, tady kapitán. Zůstaňte ve svých deceleračních křeslech a až do odvolání se nepohybujte po lodi. To je rozkaz.“

Ukončil spojení a přepnul na kanál strojovny. „Pane, tady kapitán.“

„Ano, kapitáne?“ ozval se okamžitě hlavní inženýr Pan.

„Trup lodi je zelektrizovaný. Potřebuji, abyste vymyslel, jak tu energii bezpečně vybít. Berte na vědomí, že první důstojník byl zabit výbojem.“

„Trup se zelektrizoval? Jak?“

„Nejspíš,“ povzdechl si Sun, „prostřednictvím magnetického pole, kterým jsme prolétali.“

„Aha, jako indukční trouba. Chápu. Okamžitě začnu, kapitáne. Nebude to však možné dokončit, dokud neopustíme korónu,“ upozornil ho inženýr.

„Rozumím. To nebude problém. Kapitán konec.“

Sun přerušil spojení a snesl se k tělu svého důstojníka.

Nemohl požádat žádného z lékařů, aby si pro mrtvolu přišel, takže mu nezbylo než ji přitáhnout ke Kchungovu stanovišti a připoutat ke křeslu.

„Tak, Kchungu,“ pronesl tiše, „poslední společná mise, co?“ Poplácal mrtvého po rameni a odplul zpět na své místo, znovu se připoutal a rychle prozkoumal displeje, aby se seznámil s aktuální situací.

Opět stiskl tlačítko lodního interkomu.

„Tady kapitán. Všichni členové posádky ať se připraví na manévrování,“ pronesl příkře, aby zamaskoval ledové sevření v žaludku. „Kormidelníku, maximální AH pole, plný boční tah, na můj povel.“

Pohled na taktický displej ho přiměl stočit myšlenky jinam. „Stav raket?“

„Zásah cíle za dvacet sekund.“

Přikývl a prozkoumal displej. Dvacet sekund. Ne ideální, ale skoro. Ano, bude to stačit.

„Úniková rychlost za patnáct sekund!“ nařídil, zatímco pečlivě sledoval taktický displej.

Střely Wej-fangu byly subjadernými naváděnými zbraněmi posílenými AH polem; poněkud staromódní ve srovnání s hračkami, jimiž se chlubila SAK, ale skoro stejně účinné. Byly pomalejší oproti rychlosti, jakou podle zachycených zpravodajských informací vykazovala „pulzní torpéda„ Konfederace, a bohužel byly náchylné k zachycení, ale plastické nálože v nich byly mnohem bezpečnější na manipulaci a vykazovaly téměř stejně silný účinek.

Zbývalo deset sekund do úderu a Sun věděl, že zbraně vstupují do kritické oblasti, odkud se zaměří na konkrétní cíl a v poslední fázi zrychlí. Při tom spálí zbytek svého paliva. Zasáhnou nepřítele rychlostí těsně pod desetinou rychlosti světla. Už jen to Sunovi doslova motalo hlavu, jeho aktuální starostí však bylo, zda nebudou pomalé a zda je nepřátelská obrana nezničí.

Vzhledem ke vzdálenosti mezi Wej-fangem a jeho pronásledovateli se to však dozví až dlouho poté, co již nějakou dobu bude provádět svůj manévr.

Hodiny odtikávaly, posledních deset sekund ubíhalo nekonečně pomalu, dokud čas konečně nevypršel.

„Únik!“ zvolal kormidelník a zahájil manévr. „Plný boční tah, maximální AH pole!“

Jako míček na provázku, ze kterého se právě utrhl, vyrazil Wej-fang nejvyšší rychlostí od hvězdy. Generátory AH pole zapnuté na plný výkon způsobovaly, že pole mírně přesahovalo trup lodi. Když loď vyrazila z koróny, strhla s sebou část plazmatu v působivé erupci, která se vyrovnala nejsilnějším protuberancím, jaké kdy pozemské přístroje zaznamenaly.

„Nabít všechny přední torpédomety!“ rozkázal Sun. „Dejte mi zaměření letky před námi.“

„Počítám.“

Sun přikývl, i když věděl, že jeho důstojníci jsou příliš zaneprázdněni pohledem na vlastní přístroje, než aby si gesta všimli, a vrátil se k taktickým displejům zaměřeným na bližší pronásledovatele. „Stav nepřátel?“

„Ztratili jsme kontakt, když jsme opustili korónu, kapitáne,“ hlásil Ši. „Rušení nám brání sledovat telemetrii našich střel. Zaznamenali jsme však detonace, takže úspěšně zahájily konečné navádění.“

„Rozumím,“ přikývl a nastavil si na displeji pohled na druhou letku, která se nyní vzdalovala od hvězdy po kurzu paralelním k jejich vlastnímu.

Wej-fang měl teď na své straně převahu rychlosti, ale o část z ní přijdou, protože nepřítel zrychluje, aby si je udržel na dostřel co nejdéle. V otevřeném prostoru měli mnohem méně možností, pomocí nichž by dokázali uniknout nebo získat náskok; teď vše opravdu záleží na výkonu motorů.

Bohužel, podle toho, co věděl o schopnostech mimozemšťanů z utajených telemetrických dat SAK, Wej-fang prostě dostatečně silné motory neměl.

„Lodě se vynořují z koróny, kapitáne!“

Přepnul displej na zadní pohled a sledoval přicházející data.

„Čtyři pronásledovatelé, moment... pět. Pátá loď se zdá být těžce poškozená a hoří, kapitáne. Po šesté ani stopy.“

Jedna zničena, jedna zmrzačena. Není to tak zlé, jak jsem čekal, přemítal Sun, když znovu přepnul na přední pohled a analyzoval letku před sebou. Zdá se, že jsou stejně zranitelní konvenčními zbraněmi jako nejnovějšími hračkami Konfederace.

To bylo v armádě Východního bloku ožehavé téma. Navzdory počáteční technologické převaze v poslední válce je Konfederace v důsledku změněné ekonomické situace mohutně předstihla. Zpočátku ovšem čínská ekonomika a průmyslová základna dávaly Bloku zdánlivě nepřekonatelnou výhodu nad selhávající infrastrukturou Spojených států.

USA a většina západních zemí nechávaly po desetiletí svou infrastrukturu rozpadat a hnít, zatímco Čína a další asijské země investovaly do nejlepších technologií své doby. Zejména Spojené státy se postupně staly doslova žebráky. Již v roce 2010 měly státy jako Korea či Hongkong přístup k internetu a informačním sítím na úrovni, vedle níž Amerika vypadala jako země třetího světa. Zpočátku se během války zdálo, že Východní blok má nepřekonatelný náskok v průmyslové a vědecké kapacitě.

Východní Blok byl ve své podstatě socialistický a jeho vlády se snažily dosáhnout pokroku i bez vyhlídky na okamžitý zisk. Jejich investice ve všech oblastech poskytly spojencům v prvních dnech třetí světové války obrovskou výhodu před USA, nicméně nikdo v Bloku neočekával druhou průmyslovou revoluci.

To, co začalo jen jako hračky pro dospělé, se ukázalo být technologickou revolucí, která sesadila Východní blok z pozice vedoucí průmyslové supervelmoci.

Mikrotovárny, domácí replikační systémy, možnost doručit zásilku kamkoli na planetě a nechat ji vyrábět zbraně, léky, vozidla... Během pěti let byla ekonomika Bloku fakticky ochromena a válka se začala vyrovnávat. Do té doby se Spojené státy udržely tak dlouho jen proto, že logistika spojená s invazí na americkou půdu byla pro každého noční můrou. Vznik Konfederace umožnil USA získat pár let – když se do válečného úsilí zapojily veškeré zdroje Kanady a dělnická síla Mexika, ale většina lidí vítězství ve válce připisovala právě jednoduchým domácím výrobním jednotkám.

Většina vzdělaných lidí, opravil se Sun v duchu. Na veřejnosti byli hvězdami válečného úsilí Konfederace samozřejmě jejich Archandělé. Stíhačky vybavené AH technologií ukořistěnou z letounů Bloku byly sice účinné, ale proti válečnému úsilí představovaly jen kapku v moři.

„Kapitáne,“ Šiho hlas jej vytrhl ze zamyšlení. „Přední letka zpomaluje.“

Zpomaluje? zamračil se Sun a analyzoval údaje. To nedává smysl. Při současném vývoji ztratí několik minut cenného času.

Sun neměl rád, když mu nepřítel zdánlivě dopřává oddechu. Obvykle to znamenalo, že v daru skrývá démona čekajícího na vysvobození.

Co mají za lubem?

Přimhouřil oči a přepnul displej na zadní pohled, aby zkontroloval pozici pronásledující letky. Vycenil zuby, když si všiml, že stále zrychluje, a během chvilky si spočítal její předpokládaný kurz vůči Wej-fangu a předsunuté letce.

Chtějí nás lapit do křížové palby. Bude to kratší střet, pravda, ale obrana Wej-fangu v žádném případě takovou palbu nevydrží.

„Navigace, začněte vypočítávat alternativní vektory,“ nařídil. „Chtějí nám nastražit past. Raději bych jim tu radost nedopřál.“

„Rozkaz!“

Jsou lepšími taktiky, než naznačovala hlášení Konfederace, pomyslel si naštvaně Sun. Zachycená hlášení SAK popisovala „obry, kteří kolem sebe máchají kyjem“ – nebezpečné, jistě, ale také hloupé. To, co však viděl tady, tomuto popisu neodpovídalo ani v nejmenším.

„Kapitáne, momentálně nemáme k dispozici žádné volné únikové cesty.“

„To jsem tušil. Chci vektor s co nejkratším kontaktem.“

„Naprogramován. Odeslán na vaše stanoviště.“

Stroze přikývl a chvíli se věnoval předchozím myšlenkám, dokud je měl čerstvě v paměti. Válka ve vesmíru měla oproti té pozemské jednu výhodu: na rozhodnutí bylo dost času. Manévry v gravitační studni hvězdy narážely na určité meze a rychlost světla byla jednou z nich. Jsou tedy zprávy Konfederace neúplné, nebo se ti tvorové teprve teď začínají učit z předchozích chyb?

Obojí bylo možné, stejně jako méně pravděpodobná šance, že zavádějící zpravodajské informace byly špionům Bloku podstrčeny záměrně. Zprávy s jistotou uváděly, že Odyssea nechala jen málo přeživších, kteří by mohli podat hlášení o taktických selháních, takže možná byli mimozemšťané pomalí jednoduše proto, že měli špatnou či vůbec žádnou rozvědku.

Ať už je to jakkoli, mohli si pro učení nových triků vybrat lepší dobu.

„Alternativní vektory máte v počítači, kapitáne.“

„Už je vidím,“ potvrdil Sun a zaměřil se na alternativní dráhy, které mu poslala navigace.

Bylo to všechno teoretické – matematické rovnice prohnané sítí superpočítačů Wej-fangu. Předložily tři možnosti, z nichž pouze jedna nabízela vyšší než patnáctiprocentní zlepšení oproti jejich současnému kurzu. Vybral si právě tu.

„Kurz přijat, kapitáne. Nastavuji na váš povel.“

„Vpřed, kormidelníku. Hvězdu nám stále udržujte za zády. Sdělte všem stanovištím, ať aktivují zbraně, a připravte se na boj.“

„Rozkaz. Vyhlašuji poplach.“

Válka ve vesmíru, jak se už Sun stačil naučil, neprobíhala jako pozemní bitvy. Na Zemi jste i s pomocí satelitů a pokročilých přístrojů nepřítele neviděli, dokud se neocitl na dostřel. Schopnosti zbraňových systémů pálit za horizont způsobovaly, že když už se stal útok viditelný, často už střely dopadly a pro ty, co přežili, bylo po všem.

Ve vesmíru jste nepřítele viděli doslova tak zdaleka, že zaútočit na něj by trvalo dny, týdny nebo i déle. Dokonce i při relativistických rychlostech, které byly v současné době v rámci gravitačních studní hvězd omezující, mohlo vystřeleným zbraním s extrémním dosahem zabrat několik hodin či víc, než svůj náklad donesly do cíle. I laserům trvalo dlouhé minuty udeřit a při podobných časových intervalech byla možnost přesného zásahu přinejlepším úsměvná.

Museli jste se přiblížit ideálně na několik světelných sekund, abyste dosáhli opravdu smrtící hrozby.

Pokud jste tedy neměli štěstí. Zbloudilý zásah cizími lasery, dokonce i z extrémní vzdálenosti, mohl k likvidaci Wej-fangu bez obtíží stačit. Přesto žádný laser nebyl nikdy zaměřený dokonale a na vzdálenost měřenou ve světelných sekundách i ten nejlepší ztrácel výkon.

Soudě podle prvních střetů a zachycených zpravodajských složek si byl Sun jistý, že nepřítel spoléhá především na lasery jako na zbraň, která mu zajistí výhodu. To bylo pro Wej-fang zároveň dobré i špatné, laserový paprsek se totiž pohyboval rychlostí světla a bylo fakticky nemožné jej odhalit, dokud nebylo příliš pozdě. Byl však také neřízený, a tedy neschopný po výstřelu upravit kurz.

Střely Wej-fangu byly sice pomalejší, ale disponovaly samonaváděcím systémem a ani na větší vzdálenost neztrácely razanci.

Uvidíme, zda je starosvětská výzbroj Bloku proti mimozemšťanům stejně účinná jako supermoderní hračky Konfederace.

„Pronásledovatelé se blíží, kapitáne. Znovu se dostávají na nejzazší palebnou vzdálenost.“

Sun se zamračil, ale nepřestal sledovat dráhu letu. Sakra, jsou tak rychlí.

Blok měl před Konfederací stále náskok v antihmotnostní technologii, zhruba o generaci před tím, co Američané považovali za nejlepší. Udržet si náskok bylo náročné, ve vesmírných závodech se to však vyplatilo. Na základě té převahy mohl Blok vyvinout nadsvětelný pohonný systém zcela odlišný od utajované přechodové technologie Konfederace.

Utajení SAK bylo obvykle slabé, ale v případě přechodové technologie dosáhlo nebývalé úrovně. Vše, co mělo co do činění s teorií p-pohonu, bylo před světem ukryto na základně Konfederace na Marsu.

Aby si Blok udržel konkurenceschopnost, byli výzkumníci nuceni posunout technický vývoj AH polí daleko za hranici možností a do neznámých oblastí. To znamenalo, že Wej-fang byl podstatně rychlejší než Odyssea. I přesto jej mimozemská letka dokázala dohnat a získat tak alespoň letmou šanci jej zasáhnout.

„Nastavte štíty na nejvyšší odrazivost. Všechny opravářské týmy do plné pohotovosti,“ nařídil Sun. „Všechny zbraně na automatickou palbu. Zaútočte, jakmile se nepřátelé přiblíží.“

Víc toho udělat ani říct nemohl. Od této chvíle už spoléhali jen na matematiku.

„Rozkaz!“

Wej-fang se řítil po únikové dráze a při tom deformoval časoprostor, šest lodí před ním se stočilo k útoku z boku, zatímco na zádi se pět dalších každou chvíli chystalo zahájit palbu. Úhybné manévry začaly, jakmile se nejbližší lodě dostaly na vzdálenost světelné minuty, vektorovaný tah uhýbal s lodí s náhodnými změnami intervalů.

Sun doufal, že to bude stačit, ale existoval určitý limit úhybných manévrů, pokud jste si tedy hodlali od nepřítele udržet odstup.

Kdyby příliš rozložil změny kurzu, ztratili by půdu pod nohama. Pokud příliš málo, budou mít nepřátelské lasery snadný cíl a usmažily by je.

S trochou štěstí se mohou ocitnout na špatné straně těch rovnic. Vítejte ve válce.

„Právě jsme zachytili zbloudilé fotony z laseru, pane. Minuly nás nejméně o světelnou sekundu.“

„Rozumím. Víme, o jakou loď jde?“

„Ano, kapitáne. Koronární záblesk ji prozradil.“

„Přikažte počítačům, aby se zaměřily na původce.“

„Rozkaz!“

Na projekci se rozsvítil cíl a Sun si uvědomil, že jde o jednu z lodí na levoboku. Počítače Wej-fangu budou muset vyčkat, až je úhybné manévry stočí zpět doleva, teprve pak budou moci zahájit útok.

„Další fotony, druhý laserový paprsek, kapitáne.“

„Zaměřte jej a vypalte, jakmile bude zbraň připravená.“

„Rozkaz.“

„Záďové torpédomety jedna až pět pálí.“

Sun přikývl a zkontroloval displej. Střely vyrazily a rozletěly se s maximálním AH polem vpřed. Jak se vzdálenost mezi nimi a Wej-fangem zvětšovala, data byla stále méně aktuální, přesto je jedním okem sledoval, když už telemetrie přicházela.

Přál si mít přesné údaje o nepřátelských obranných systémech a chtěl je mít už včera.

„Příďové torpédomety jedna až osm pálí.“

Na ploše se rozsvítily nové body, tentokrát uhánějící od levoboku dopředu. I tyto telemetrické údaje vzápětí zastaraly, když se na nich projevila relativita a omezení dané rychlostí světla, ale měl k dispozici data ze zádi, která ho zahlcovala natolik, že se nerozčílil.

Telemetrie ze zádi ukazovala, že střely dosáhly kritické oblasti, což znamenalo, že nepřátelskou loď ve skutečnosti zasáhly už téměř před minutou, ale na tyto údaje si bude muset počkat. Prozatím se Sun spokojil s omezeným přísunem dat ze senzorů ve špičkách hlavic.

Nepřátelská letka zahájila palbu lasery bodové obrany, nebo alespoň předpokládal, že se jednalo o obranné lasery. Bylo možné, že používají k ničení přilétajících střel své hlavní zbraně, ale zdálo se, že to by bylo až příliš přehnané. Telemetrické kontrolky střel jedna po druhé pohasínaly, jak postupně přecházely na konečné navádění, a hlavice akcelerovaly plným výkonem.

Tři rakety byly sestřeleny ještě předtím. Dokážou snad zachytit bojové hlavice po rozdělení?

Odpověď, jak s potěšením konstatoval, zněla jednoznačně ne. V režimu konečného navádění hlavice značně zrychlily, poháněny explozí, která je oddělila od jejich pohonných modulů. Byly už blízko cíle a úprava kurzu a rychlosti v poslední sekundě je přeměnila v nezdolné vraždící démony.

Z posledních dvou raket dorazilo k cíli osm hlavic. Musel vyčkat dalších několik sekund od konce přenosu, aby získal aktuální data ze senzorů, ale když byla konečně nahrána, odměnila jej velkými ohnivými explozemi nepřátelské lodi a její téměř okamžitou ztrátou zrychlení.

Přepnul si na přední zobrazení, telemetrie z těchto střel hlásila poslední fázi. Tři střely přežily a vypustily do vesmíru patnáct hlavic. Některé pohasly, když se ke slovu přihlásily obranné lasery nepřátelské lodi, ale víc než dost jich závěrečný let k cíli přežilo.

„Cíl zasažen, kapitáne. Zrychlení klesá.“

Sun přikývl. Viděl přesně totéž co ostatní, ale něco jej na tom znepokojovalo.

„Nepodpořili se navzájem,“ zamumlal.

„Promiňte, kapitáne?“ pootočil se k němu Ši. „Říkal jste něco?“

„Nic,“ zavrtěl nepřítomně hlavou. Nechtěl tomu uvěřit. Na Zemi neexistovala moderní armáda, která by nepoužila vlastní obranné systémy ke krytí spojenců. Takhle se prostě nebojovalo.

„Kapitáne! Zaznamenali jsme několik koronálních výbojů! Obě letky na nás útočí.“

„Zaměřte paprsky, jak nejlépe to jde!“ nařídil Sun, znovu plně soustředěný.

Teď už to bude pořádně drsné. Když začnou střílet obě letky, budou schopny Wej-fang sevřít do kleští.

„Zaměřte všechny útočníky!“ přikázal. „Připravit se na automatickou palbu ze všech torpédometů!“

„Cíle zadány do počítače!“

„Všechny torpédomety připraveny!“

„Pal...“ Sun svraštil čelo a nedokončil rozkaz. „Počkat!“

Posádka se zarazila. Všichni se dívali jeden na druhého a pak se ohlédli na Suna, který hleděl přímo před sebe, zdánlivě soustředěný na náhodné místo na stěně.

„Kapitáne?“

Nepodporují se navzájem. Proč se nepodporují? Sun se mračil a přemýšlel, jestli se na něj nechystá nějaká bizarní past.

Málem tento poznatek ignoroval, téměř se rozhodl pro standardní postupy vypracované pro boje s konfederační bitevní eskadrou během poslední války. Místo toho však pomalu zavrtěl hlavou.

„Změňte prioritu cílů,“ rozhodl. „Zaměřte nejbližší lodě na přídi a zádi!“

„Zaměřuji, kapitáne!“

„Palte ze všech předních torpédometů na cíl před námi, všemi záďovými na zadní,“ pokračoval. „Pak znovu zaměřte následující nejbližší cíle na obou stranách.“

Cítil, jak posádka na okamžik zaváhala, a věděl proč. Obvykle se střely neodpalovaly po takto předvídatelném přibližovacím vektoru, alespoň v souboji proti bitevní eskadře Konfederace ne. Ta by se ihned semkla a rozdělila si obranu tak, že byste mezi jejími loděmi neprotlačili ani kartu.

Tohle však nebyla konfederační bojová skupina. Sun už byl přesvědčený. Ať už tyhle věci představovaly cokoli, experty na boj mezi loděmi nebyli.

„Přední a zadní torpédomety pálí!“

Rozmetáme je jednoho po druhém, jestli nám to dovolí, pomyslel si Sun zuřivě, i když v duchu začínal souhlasit se svým protějškem z LSAK Odyssey. Na těch cizincích bylo něco hodně špatně. Nebojovali jako lidé.

„Zaměření dalšího cíle!“

Sun přestal vnímat hlášení a soustředil se na mapování nepřátelských laserových úderů. Získat přesné údaje o síle a vektoru laserového paprsku, který vás minul, nebylo nijak snadné. První vodítko vám poskytl koronální záblesk, za předpokladu, že by se paprsek nacházel dostatečně blízko, aby vás zasáhl, spálil vám některé z vnějších senzorů a spustil poplach. Poté jste mohli určit pravděpodobné místo výstřelu, ale to byla jen půlka řešení. Získat přesný údaj vyžadovalo mnohem víc práce a notnou dávku štěstí. Vesmír nebyl tak prázdný, jak si lidé mysleli. Byl „zabydlený,“ ale jen velmi, velmi řídce.

Když se paprsek střetl s nějakou zbloudilou molekulou, či dokonce pouhým atomem, opřel se do něj náporem energie a přinutil ho změnit energetický stav. Zatímco samotný paprsek byl soustředěný a těžko detekovatelný, částice ve vysokoenergetických stavech ve stopě paprsku se ani zdaleka nechovaly tak disciplinovaně.

Netrvalo tedy dlouho a jeho lidé pomocí počítačů sestavili hrubou mřížku ukazující, kde nepřátelské lasery protínají prostor kolem Wej-fangu.

Ach, předkové. Člověk by věřil, že doopravdy střílejí jen náhodně. Zadíval se na displej se zadanými vektory, ale nedokázal jedinému z těch údajů zcela uvěřit. Tohle je šílenství.

Věděl, že by si neměl stěžovat. Bylo to šílenství, ale pracovalo v jeho prospěch. Jednu věc se však během války naučil: když je něco příliš dobré, než aby to byla pravda, někdo si s vámi hraje.

„Přímé zásahy vedoucích lodí na přídi i na zádi! Odpadají!“

„Třetí salva vypálena!“

„Druhá salva hlásí konečné navádění!“

Nemohl dělat nic, a to jej vnitřně drásalo. Nepřítel nepoužíval žádný vzorec, mohl-li tak soudit, takže změny kurzu by byly stejně zbytečné. Rozkazy k palbě, které vydal, plnily účel a Wej-fang se začínal od nepřítele vzdalovat.

Příliš snadné.

„Ši, plný výkon do dálkových skenerů,“ nařídil z náhlého popudu. „Úzký paprsek, přímo před nás.“

„Ano, kapitáne!“

Za tachyonovou technologii Konfederace by Sun dal skutečné jmění, a upřímně řečeno i mnohem víc, ale věděl, že se bude muset spolehnout na tradičnější radar, lidar a další zařízení pro detekci infračerveného a ultrakrátkého elektromagnetického pásma.

Jistý generál kdysi jednomu ze svých vojáků řekl: Žádejte ode mě cokoli, jen ne čas.

Sun měl teď paradoxně k dispozici velmi málo výhod – kromě času.

„Třetí cíl zasažen! Zpomaluje!“

„Zničili jsme některého z nich?“ dožadoval se Sun odpovědi.

„Ne, kapitáne! V nejlepším případě jsme je ochromili.“

Zavrtěl hlavou. Ty střely by dokázaly zničit flotilu nejlepších bitevních lodí Konfederace. Sakra, jsou to ale tvrďáci.

„Obranné zbraně čtvrté lodi zničily většinu našich bojových hlavic,“ hlásil Ši. „Drobné zásahy, žádná zpomalení.“

„Znovu palte,“ nařídil Sun. „Pokračujte v zaměřování lodí nejbližších k Wej-fangu.“

„Ano, kapitáne, pálím.“

Na celé té situaci bylo něco špatně, ale prozatím hodlal zůstat u ověřených postupů. Vybíjet nepřítele po jednom bylo lepší než řidší salvy proti celé letce, alespoň dokud nezíská údaje z předních skenerů.

„Kapitáne!“

My o vlku...

„Kolik jich je, Ši?“ zeptal se klidně s neurčitým úsměvem na tváři.

„Další dvě letky, kapitáne.“ Ši se pootočil a zahleděl se na něj. „Jak jste to věděl? Jak vůbec uhodli náš kurz?“

„Neuhodli,“ ujistil ho Sun, teď už klidný, když věděl, co se děje. „Předpokládám, že kdybychom měli energii na proskenování celé soustavy, hemžila by se jimi. Postrkovali nás správným směrem už od samého začátku, od prvních útočných vektorů a na pohled náhodnou laserovou palbou. Z matematického hlediska jsme nemohli jednat jinak.“

„Jistě, kapitáne.“ Ši se otočil zpět, očividně zmatený a víc než vyděšený.

Sun mu nic nevyčítal. Výpočty teď nehrály zrovna v jejich prospěch. S dalšími dvěma eskadrami přímo před přídí jim nezbýval žádný skutečně bezpečný prostor pro únik. Za dalších zhruba patnáct minut past sklapne a Wej-fang bude ztracen, o tom byl přesvědčen.

Zbývala jediná rozumná možnost.

Otevřel interkom pro celou loď a vyrovnaným hlasem oznámil:

„Všichni členové posádky ať se připraví na opravu poškození.“

Pak dodal: „Kormidelníku, kurz jedna čtyřicet devět na dvanáct.“

Na okamžik zavládlo ticho, než se členové posádky na velitelské palubě otočili a zahleděli se na něj s neskrývanými obavami. S hrdostí si všiml, že ačkoli na nich byla zřetelně vidět nervozita, žádný skutečný strach neprojevili, když se bez řečí otočili a připravili se plnit rozkazy.

„Otáčím nás, kapitáne.“

„Všechny přední torpédomety přejít na rychlou palbu,“ rozkázal, když Wej-fang přestal divoce kličkovat a namířil příď na blízkou eskadru, která stále zrychlovala.

„Všechny torpédomety rychlá palba. Rozkaz.“

Kurz Wej-fangu se proměnil v krátkou ostrou parabolu, která jej vytrhla z nastražené pasti, ale poslala jej přímo do chřtánu nejbližších nepřátelských lodí. Sun byl odhodlán co nejrychleji zmenšit vzdálenost k poškozené eskadře, snad dřív, než si jeho záměr uvědomí.

Bylo to riskantní, ale co by byl život bez rizika?

„Vpřed,“ pronesl Sun tiše, „přímo do bouře.“

„Kapitáne?“

„Nic,“ prohlásil tentokrát hlasitěji. „Máme nějaké údaje o frekvencích nepřátelských laserů?“

„Částečné frekvence tří lodí.“

„Jak jsou blízko?“

„Velice rozdílné.“

Sun se zachmuřil. Tím padl nápad přizpůsobit štíty průměrné frekvenci nepřátelských zbraní. Ať už to bylo cokoli, bylo jasné, že tyhle... věci, tvorové či co to je, nejsou zrovna předvídatelní.

„Vyberte si jednu,“ nařídil.

„Kapitáne?“

„Vyberte si jednu a přizpůsobte jí naše štíty,“ zopakoval. „Je mi jedno kterou, hlavně ať máte štěstí.“

„Rozkaz.“ Muž vypadal tím rozkazem nadmíru znepokojený, a Sun mu to nijak nevyčítal.

Byl ale příliš zaneprázdněný, aby s ním momentálně soucítil. Potřebovali z téhle zatracené soustavy uniknout a potenciální cesty se znepokojivě rychle uzavíraly. Byl připraven svěřit osud lodi vyšší moci a doufat, že bude mít krapet štěstí.

S jedním okem upřeným na obrazovky a druhým na displej začal Sun na terminálu provádět rychlé výpočty. Jeho záměry byly v rozporu se všemi protokoly, porušovaly veškeré bezpečnostní postupy, ale v tuto chvíli byl ochoten je do jednoho vyhodit metaforicky i doslova ven přechodovou komorou.

„Potřebuji maximální výkon do skenerů dalekého dosahu, přímo před nás, a všechny pasivní senzory tamtéž! A ta data jsem potřeboval už včera!“ dodal.

Neobtěžoval se vzhlédnout, ani si nepočkal na potvrzení rozkazu. Věděl, že jeho posádka pracuje, stejně jako ona věděla, že pracuje on, a všichni si byli vědomi, že i nepřítel nesedí se založenýma rukama.

Uvidíme, kdo bude mít hotovo jako první.

„Koronální výboj!“

„Pokračujte v úhybných manévrech!“ nařídil, aniž by vzhlédl. Kdyby je zasáhli, paprsek, který je zabije, nikdy nespatří. „Motory na plný výkon!“

„Rozkaz, plný výkon!“

Loď prováděla vývrtky vesmírem, měnila směr letu a otáčela se ve zdánlivě náhodných intervalech, jak se snažila udržet mimo křížovou palbu nepřátel. V racionální rovině si Sun i všichni na palubě uvědomovali, že mezihvězdná loď, jakkoli velká v lidském měřítku, je v měřítku bitvy, kterou vedou, nepatrným cílem. Šance, že je zasáhne náhodný výstřel, byla mizivá.

Jak se však zmenšoval rozestup od nepřítele, světlo odražené od lodi se vracelo stále rychleji, a nepřítel potřeboval stále méně, aby Wej-fang trefil.

A šance na záchranu se zmenšovaly každým okamžikem.

Dokončil výpočty, když se vzdálenost mezi Wej-fangem a letkou před ním scvrkla na necelých třicet světelných sekund.

Ještě trochu blíž a nedopadne to dobře. Už teď se nacházeli natolik blízko, aby šance na únik byla stejnou otázkou štěstí jako úspěšného zaměření laserů nepřítelem.

Na druhou stranu byly zbraně Wej-fangu naváděné a hlavice celou dobu dopadaly na letku. Ta už ztratila polovinu svých sil, z původních šesti lodí byly v provozu už jen tři a dvě měly namále.

Možná to zvládneme, aniž bychom se zbláznili.

„Kapitáne! Další dvě kompletní letky odhalené na okraji maximálního dosahu senzorů! Blíží se vysokou rychlostí!“

Tolik k tomu.

Sun chvíli váhal a pak předal své výpočty kormidlu.

„Zadejte kurz, který jste právě dostali,“ rozhodl. „Připravte se na zakřivení časoprostoru.“

Celá posádka můstku se k němu otočila s šokovanými výrazy. Všechny je ignoroval. Věděli, že se ho nemají na nic ptát.

„Strojovno,“ pronesl do interkomu. „Budu krátkodobě potřebovat maximální výkon do AH pole.“

Další dlouhé zaváhání, než někdo odpověděl.

„Rozkaz. Kapitáne, jste...“

„Sun konec,“ ukončil spojení. Nepotřeboval, aby se mu někdo snažil rozmluvit, co se chystá udělat. Mohlo by se mu to podařit.

Pohled na obrazovky vypovídal o všem. Nyní se nacházeli ve vzdálenosti dvaceti světelných sekund a hleděli do tváří dvou nepřátelských lodí, zatímco další se blížily. Možná se jim podaří tyto dvě rozmetat na prach, ale pak se budou muset vypořádat s čímkoli dalším, co v soustavě zbylo, a on věděl, že by to pro Wej-fang nedopadlo dobře.

„Připravte se na přechod do nadsvětelné rychlosti,“ nařídil a ušklíbl se při představě zakřivení časoprostoru tak blízko gravitačnímu poli hvězdy.

Teoreticky by to mělo fungovat.

Byl tu však problém s udržením kurzu, časoprostorové deformace hvězdy a planet totiž mohou ovlivnit warpové pole Wej-fangu. O to se nestaral, ani trochu, protože zvolil náhodný kurz co nejdál od Země.

Naléhavější obavy v něm vyvolával fakt, že při nadsvětelné rychlosti nic neuvidí, natož aby se vyhnuli jakýmkoli tělesům. Časoprostorové zakřivení používané k pohonu lodi by mělo většinu menších těles od lodi odklonit, ale kdyby zkřížili dráhu něčemu například o velikosti malého auta... no, jejich cesta by rázem skončila.

Sun pochyboval, že by si to při nadsvětelné rychlosti vůbec uvědomili.

„Kormidlo. Aktivujte časoprostorové zakřivení, AH pole na maximum!“ nařídil dřív, než si to mohl rozmyslet.

Cítil, jak mu přeběhl mráz po zádech, když se generátory AH pole spustily a obrazovky zčernaly právě ve chvíli, kdy se Wej-fang prudce otřásl.

„Laserový zásah!“

KAPITOLA PRVNÍ

LSAK Odyssea spočívala v Lagrangeově bodě vysoko nad Zemí, kde konstrukce servisního lešení zakrývala většinu lodi. Pokud se člověk ale soustředil lépe, mohl spatřit, jak se v mikrogravitaci pohybují technici, kteří dokončovali práce na opravách velké lodi.

Poškození způsobená v boji při poslední misi byla již dávno opravena, ale protože Severoamerická konfederace se nyní nastavila na obranu, probíhala na lodi rozsáhlá rekonstrukce. Značné části ikonického trupu pokrývaly antidetekční mylarové plachty a antiradiační štíty.

Kapitán Eric Stanton Weston celou scénu obhlížel z vyhlídkové paluby konfederační orbitální stanice a počítal dny do dokončení oprav.

„Kapitáne.“

Eric se ohlédl a okamžitě poznal muže, který se k němu blížil. „Pane Gordone.“

Seamuse Gordona, agenta zpravodajské služby (alespoň jak Eric předpokládal) jeden z kapitánových přátel označil za osinu v zadku v laciném obleku. Do dnešního dne neměl Eric příležitost si jeho slova ověřit a v tuto chvíli po tom opravdu netoužil.

„Chtěl jsem si promluvit o vašem hlášení,“ pronesl Gordon a upřel oči ven, kde spočívala Odyssea.

„Tak do toho.“

Gordon se nenápadně rozhlédl, zasunul ruku do kapsy, a teprve pak opět promluvil.

„Ta část týkající se Centrály mi připadala poněkud... krátká,“ prohlásil tiše.

„To je tím, že v našem jazyce neexistují slova, která by řádně popsala, jak zatraceně děsivá ta věc je,“ odpověděl Eric klidně. „Pane Gordone, nemáte ani ponětí, jaké to je stát v přítomnosti něčeho, co se vám dokáže probírat myslí, jako by se to přehrabovalo v šuplíku s ponožkami a hledalo svůj oblíbený pár.“

Gordon si odfrkl. „To nemám, i když jsem si často přál, abych toho byl schopen.“

„Promiňte, že já při podobné představě zrovna netančím radostí.“

Rozvědčík se potutelně usmál. „Pochopitelně. Uvedl jste, že její dosah je planetární.“

„To tvrdila ona sama,“ opravil ho Eric. „Nemohu to potvrdit ani vyvrátit.“

„Budiž. Co si ale myslíte vy?“

Eric chvíli mlčel a přemýšlel.

„Pravděpodobně je tomu tak. O planetární geologii toho moc nevím, ale pokud to, co říká, alespoň vzdáleně odpovídá vědeckým poznatkům, lze předpokládat, že to bude omezené geomagnetickým polem.“

„A kdyby ne?“

„Přišli bychom na to,“ opáčil Eric rozhodně. „Monitorovali jsme každou frekvenci, tachyony a částice v soustavě. Nic neobvyklého, co bychom nedokázali vysvětlit.“

„Ano...“ zamyslel se Gordon a natočil se, aby se mohl zadívat za Odysseu vznášející se nad modrobílým mramorem Země. „Nic neobvyklého.“

Eric sledoval jeho pohled a ušklíbl se. Nemusel druhému muži číst myšlenky.

Pokud Centrála mluvila pravdu, nestvořili ji Priminové. Jednotná mysl, která je víc než součet částí. Zjistili bychom něco abnormálního, pokud to bylo pro všechny místní zcela běžné?

„Víte,“ pronesl nakonec Gordon, „tuhle otázku budeme řešit, až na ni dojde. Prozatím bych, kapitáne, ocenil, kdybyste mě informoval o dalších podrobnostech vaší poslední mise.“

„Při vší úctě, pane Gordone,“ Ericův hlas zněl znuděně, „pokud vím, jste civilista. Vám hlášení nepodávám.“

Gordon se potutelně usmál a podal mu vizitku.

Eric se ušklíbl, ještě než se na ni podíval. Ať už šlo o cokoli, byl si jistý, že se mu to nebude líbit. Otočil kartičku a povzdechl si.

„Uvidíme se za hodinu v admirálčině kanceláři,“ dodal Gordon, zatvářil se blaženě a vrátil se pohledem k venkovní scéně.

Eric se zamračil, ale mlčel, a vložil si rozkazy do kapsy.

„Máte opravdu pěknou loď,“ poznamenal Gordon do ticha o chvíli později.

„Lepší není,“ pokýval Eric hlavou po chvíli mlčení, když usoudil, že poznámka byla míněna tak, jak byla vyslovena.

* * *

„Vrchní náčelnice!“

Vrchní náčelnice Rachel Corrinová se otočila, sotva na blížícího se důstojníka pohlédla, a pak se znovu soustředila na práci.

„Hned jsem u vás, komandére.“

„Nespěchejte,“ opáčil Roberts, když zjistil, co právě dělá. „Omlouvám se, že jsem vás vyrušil.“

„Kdyby mě mělo rozptýlit něco takového, už dávno bych si usmažila tu svou pěknou prdelku, komandére,“ usmála se zeširoka Rachel, když propojovala vysokonapěťové kabely, s nimiž pracovala.

Systém byl momentálně pod napětím, protože byl součástí sběrnicového vedení, které se napojovalo na síť podpory života Odyssey. A nebylo by dobré, kdyby se přerušilo. Ironií osudu by to bylo mnohem vážnější teď, když se nacházeli v opravném doku a po lodi pobíhalo nespočet civilních dodavatelů, kteří nouzové protokoly neznali.

Za chvíli byla Rachel hotová, panely zavřela a utěsnila a uvedla vše do pořádku. Demonstrativně si oprášila ruce – filtry lodi bránily, aby se i v méně frekventovaných částech lodi hromadil prach – a snesla se na podlahu, k níž přilnula botami.