ROZVOJ TAKTICKÉ KREATIVITY VE SPORTU

Daniel Memmert

Copyright © Daniel Memmert, 2015

Translation © Petr Janouch, 2022

All rights reserved

ISBN 978-80-242-8825-3

S láskou pro Kerstin, Kim a Linu

Obsah

- Předmluva

- 1. Kreativita

- 2. Kreativita ve vědě

- 3. Kreativita v tělesné výchově a týmových a raketových sportech

- 4. Učení a výuka v rámci koncepce taktické kreativity v týmových a raketových sportech

- 5. Empirický důkaz pro koncepci taktické kreativity v týmových a raketových sportech

- 6. Jak měřit taktickou kreativitu v týmových a raketových sportech?

- 7. Praktické implikace koncepce taktické kreativity

- 8. Shrnutí

- Odkazy

- Slovníček

PŘEDMLUVA

Podle všeobecného mínění je v kreativních okamžicích, produktech a procesech velký potenciál. Mohou být motorem úspěchu, pokroku a špičkového výkonu v mnoha různých souvislostech od ekonomiky či vědy až po sport. Kreativní myšlenky mohou vést k adekvátním řešením navzdory tomu, že bez prefabrikovaných přístupů vyvstává nekonečné množství špatných nebo nejasných problémů. Které možnosti – v japonských firmách se jim říká „zlatá vejce“ – mají byznysmeni, manažeři, lídři pracovních skupin, učitelé, trenéři, sportovní manažeři a další funkcionáři k dispozici, aby své zaměstnance, děti a hráče a povzbudili ke snaze vyvinout originální řešení problému?

Tato učebnice předkládá kreativní chování jako nový aspekt výuky a výzkumu během tréninku a rozvoje tvořivosti nebo divergentního myšlení, přičemž využívá sporty jako klíčový příklad. Účelem knihy je analyzovat divergentní myšlení z pohledu kognitivní psychologie, kinantropologie (vědy o lidském pohybu), informatiky a sociální psychologie. Text se bude soustředit na podrobné vyjasnění psychologického přínosu vizuální pozornosti, motivace, prostředí a doménově specifické odbornosti pro rozvoj divergentních taktických výkonů v týmových a raketových sportech, dále na to, jak může být rozvoj taktické kreativity zobrazen v tréninkových programech, na základní podmínky, které jsou při rozvoji kreativity v týmových a raketových sportech důležité, a také na to, jak může být tvořivost v týmových a raketových sportech měřena.

První kapitola velmi obecným způsobem a bez konkrétní definice zavádí termín kreativita z hlediska každodenního života, průmyslu, politiky, byznysu a sportů, a podtrhuje důležitost tvořivých nápadů a myšlenkových procesů v našich životech. Druhá kapitola je zaměřena na to, jak psychologie a informatika v posledních desetiletích vnímaly kreativní myšlení a které vědecké teorie z toho byly vyvozeny. Kromě toho kapitola recenzuje nedávnou literaturu v oblasti obecného školního vzdělání a kreativity. Kreativita v tělesné výchově a týmových sportech je pak popsána ve třetí kapitole, v níž je také představena definice termínu „taktická kreativita“. Tato kapitola rovněž názorně ukazuje, že taktická kreativita musí být rozvíjena v rané fázi života, a že termín kreativita je prvkem, který v současných modelech výuky týmových a raketových sportů chybí. Ve čtvrté kapitole je tudíž prezentován nový model pro vyučování taktické kreativity v týmových a raketových sportech, tzv. „koncepce taktické kreativity“ (Tactical Creativity Approach, TCA). Zde bude text probírat koncept dynamického systému, koncept implicitního učení, výzkumy taktického přenosu a důležitost variability, které jsou všechny do TCA velmi důsledně integrovány.

Kapitola 5 se věnuje TCA důkladněji, a to jako teoretickému rámci pro rozvoj taktické kreativity. Předkládá empirické důkazy, které podporují pravidla pro environmentální podmínky a metodologické aspekty příslušných tréninkových jednotek. Jsou popsány studie, které se snaží poskytnout důkaz přímých i nepřímých vlivů na vývoj hráčů v týmových a raketových sportech, kteří mají schopnost dělat nekonvenční, ale správná rozhodnutí ve složitých zápasových situacích (Deliberate Play – záměrná hra). Tato kapitola také dokončuje přechod mezi teorií a praxí prostřednictvím popisu specifických herních forem k trénování taktické kreativity (1-Dimension Games – jednorozměrné hry). Kromě toho jsou zde načrtnuty experimentální polní studie, které ukazují, že vnímání mnoha situací v různých týmových a raketových sportech (fotbal, házená, pozemní hokej, tenis, stolní tenis) pozitivně ovlivňuje rozvoj divergentního taktického uvažování (Diversification – diverzifikace).

Dále pátá kapitola probírá, proč by mohly být za vývoj vzorců kreativního chování potenciálně zodpovědné pozornostní mechanismy (přehled viz Memmert, 2009b). Toto odvětví výzkumu, založené na základních zásadách, upozorňuje na spojení mezi procesy vizuální pozornosti a kognitivním výkonem (např. taktika, kreativita). Na počátku je zde teoretické dokazování toho, proč paradigma slepoty z nepozornosti (Most, Scholl, Clifford a Simons, 2005; Simons a Chabris, 1999) slibuje vhled a porozumění, pokud jde o kreativní chování. Zahrnuje empirický důkaz, že slepota z nepozornosti není ve vzájemném vztahu s dalšími prvky pozornosti. Kromě toho se spojení mezi slepotou z nepozornosti, odborností a divergentními výkony stává zjevné jak obecně, tak i ve sportovně a herně specifických prostředích.

Experimenty s kognitivně-taktickým rozhodováním, založené na výše uvedených studiích, ukazují, že ohnisko pozornosti může být ovlivněno velmi jednoduchými variacemi v instrukcích a že tyto variace přímo ovlivňují kvalitu taktických výkonů (Deliberate Coaching – záměrné koučování). Tyto studie potvrzují, že zmiňované vhledy mohou být začleněny do nových typů tréninkových programů takovým způsobem, aby se kreativita v týmových míčových sportech pěstovala. Tréninkové programy s menším podílem instrukcí hráčům vedou k většímu množství neobvyklých taktických reakcí.

Na závěr této kapitoly bude revidován současný výzkum, a to se zdůrazněním možností a příležitostí dostupných pro tělesnou výchovu, ke zvážení motivačně orientovaných teorií v dosahování sportovních výkonů a taktické kreativity (Deliberate Motivation – záměrná motivace). Kromě toho jsou prezentovány současné výsledky, které ukazují, že teorie regulačního zaměření, vyvinutá Higginsem (1997), působí na kreativitu a může taktickou kreativitu pěstovat. Navíc další studie naznačují, že kreativitu současných ligových hráčů a hráčů národního týmu ovlivnily způsob a délka tréninku (Deliberate Practice – záměrný trénink) během dospívání.

Šestá kapitola popisuje tři metody, které ukazují, jak může být taktická kreativita v týmovém sportu měřena: pozorování hry, herní testovací situace a testy kreativity. Nové objevy v informatice poskytují možnosti pro rychlé a přesné vyhodnocení kreativních řešení.

Sedmá kapitola pak uvádí příklady výukových jednotek, názorně ukazujících, jak mohou učitelé a trenéři pěstovat taktickou kreativitu pomocí různých druhů základních taktických herních forem.

Učebnice končí teoretickými a praktickými sportovními implikacemi v osmé kapitole. S TCA jako teoretickou platformou je možné vytvořit širokou paletu herních forem pro vyučování a koučování taktické kreativity během hodin tělesné výchovy a při trénincích. Pokud se vezmou zjištění probíraná v této knize v úvahu společně, poukazují na skutečnost, že TCA může hrát užitečnou roli v podporování rozvoje taktické kreativity u dětí. Účelem této učebnice je tudíž nabídnout nové aspekty pro výuku a pěstování taktické kreativity v týmových a raketových sportech. Model kreativity TCA naznačuje, že udržování hravých podmínek vede k výraznějším učícím efektům pro děti v hrách týmových a raketových sportů.

Tato učebnice názorně ukazuje, že vědečtější zkoumání podmínek, které tvoří základ kreativních myšlenek, by mohlo být mimořádně prospěšné pro obchodníky, manažery, lídry pracovních skupin, učitele, kouče, sportovní manažery a další funkcionáře. Ideálním příkladem toho jsou díky své komplexnosti sportovní hry.

Kromě toho tato kniha vznikla i jako pomocník pro učitele a trenéry při výuce kreativity v týmových a raketových sportech. Tyto principy by mohly být důležité pro různé druhy sportů, jako jsou fotbal, lední hokej, házená, basketbal, pozemní hokej, softbal, volejbal, plážový volejbal, tenis, stolní tenis, americký fotbal, rugby, badminton, kriket, baseball nebo squash.

Jako příklad je tato učebnice zacílena na studenty studující tělesnou výchovu, sportovní koučink nebo aplikovanou sportovní pedagogiku v postgraduálních třídách. Pro vysokoškolské kurzy by mohla být volitelným textem pro studenty, kteří se budou snažit zavádět inovativní přístup k výuce her. Na postgraduálním stupni by tato učebnice mohla být centrálním textem, poskytujícím solidní základ toho, jak se taktická kreativita v týmových a raketových sportech pěstuje. Proto jsou na konci každé kapitoly po krátkém souhrnu položeny otázky, které by měly být pro studenty podnětem k přemýšlení o otázkách v dané kapitole a reflektování jejího obsahu v jiných situacích. Navíc je zde uvedena další důležitá a rozšiřující literatura, aby poskytla studentům a učitelům podrobnější informace a občas i originální zdroj obsahu v dané kapitole.

Rád bych poděkoval mnoha přátelům a kolegům, s nimiž jsem během posledních let mohl provádět výzkum a publikovat studie, zmiňované v této knize, a kteří mi poskytli cenné přímé i nepřímé povzbuzení pro její napsání. Jsou to Joe Baker, Rouven Cañal-Bruland, Philip Furley, Pablo Greco, Andreas Grunz, Robert Hristovski, Stefanie Hüttermannová, Stefan König, Henning Plessner, Jürgen Perl, Klaus Roth, Bernd Strauß, Daniel Simons a Christian Unkelbach. Samozřejmě to také zahrnuje všechny studenty a účastníky, kteří zásadně přispěli k experimentům v této knize. Dále bych chtěl také poděkovat členům Institutu pro kognitivní výzkum oblasti týmových a raketových sportů na Německé sportovní univerzitě v Kolíně nad Rýnem a dalším lidem za korektury a editaci této knihy, jmenovitě Frowinu Fasoldovi, Philipu Furleymu, Stefanii Hüttermannové, Stefanu Königovi, Carině Kreitzové, Fabianu Liesnerovi, Alexi Moraruovi, Benu Noelovi, Karsten Schulové a Bentemu Wegnerovi, a také Cornelii Reeseové za vytvoření obrázků. Obzvlášť jsem vděčný Fabianu Liesnerovi za jeho rozsáhlý příspěvek k procesu závěrečných úprav. „Kreativní“ výzkumný program je jen zřídkakdy výsledkem ideje jedné individuální osoby, ale spíše společných myšlenek mnoha lidí v příjemné atmosféře. A konečně, doufám, že si čtení této knihy užijete, protože obsahuje základní vědomosti o tom, jak pěstovat kreativitu v týmových a raketových sportech.

1. Kreativita

Uvedení

Kreativita v reálném životě

Během posledních šedesáti let získaly termíny jedinečnost, originalita, intuice nebo tvořivost v naší společnosti významnou pozici. Jejich úspěch často odhaluje bizarní nápady nebo neobvyklé lidské chování a vzbuzují dojem, že nevyžadují žádné analytické a racionální myšlenky. V souladu s tím je tvořivost spojována s imaginárními nebo skrytými procesy, tudíž se zdá, že popírá vědecký přístup. Současným příkladem je jeden z nejlepších fotbalistů světa Lionel Messi (obr. 1.1). Fabio Cannavaro, bývalý italský prvotřídní fotbalista a nyní kouč, o něm prohlásil: „Způsobem své hry Messi poskytuje divákům iluzi, že stále existuje pouliční spontánnost a divokost. Jak ho můžete zastavit? Zavřete oči a modlete se!“ „Messi je nejneuvěřitelnějším hráčem, jakého jsem kdy viděl,“ přidává basketbalový fenomén Kobe Bryant. „Pravdou je, že mě ohromuje, když nejlepší hráč světa nadále objevuje věci, které jsem ještě nikdy dřív neviděl. Messi je velmi kreativní hráč a nikdy nevíte, co s míčem udělá. Pokaždé, když se dotkne míče, dokáže mezi fanoušky vyvolat vzrušení.“

Příklady kreativních prací se dají najít ve všech érách: dětské kompozice Wolfganga Amadea Mozarta, vynález žárovky Thomase Edisona, chemická struktura prstence benzenu anebo objevení Fosburyho flopu ve skoku vysokém (viz obr. 1.2). Na kreativní řešení problému také dobře odkazuje jeden známý vtip: Dva muže v poušti znenadání ohrozí zdánlivě hladový lev. Zatímco jeden z nich v panice utíká pryč, druhý si začne v klidu obouvat své běžecké boty. Prchající muž na něj zakřičí: „Přece si nemyslíš, že budeš v těch botách rychlejší než lev, že ne?“ „Ne,“ odpoví chlapík klidně, „ale asi budu rychlejší než ty.“

V týmových a raketových sportech často vede ke kreativnímu úspěchu nacvičená sekvence akce (např. pohybů). V mnoha případech však hrají důležitou roli kreativní taktické nápady. Například ve fotbalu mají záložníci úkol kontrolovat vývoj hry svého týmu chytrým taktickým rozhodováním; podobně i „playmakeři“ v házené nebo basketbalu dokážou připravit možnosti k zakončování pro své spoluhráče kreativními řešeními.

Příklady kreativních hráčů založené na výrocích fotbalových expertů:

„Messi hraje na úplně jiné úrovni.“ (Neymar)

„Vedle Ribéryho máme ještě jednoho hráče, který dokáže do zápasu lépe přinášet kreativitu v úzkém prostoru. Chceme se zlepšovat. A to může fungovat jen s mimořádnými hráči.“ (Van Gaal o Robbenovi)

„Je rozdílovým hráčem, přináší do hry nepředvídatelnost a nese s sebou celý tým.“ (Beckenbauer o Robbenovi)

„Je na něm vidět, kolik zábavy mu hraní fotbalu přináší. Je to neuvěřitelně tvořivý člověk.“ (Reus o Götzem)

„Özil svými triky dominuje umění neočekávaného!“ (španělský deník El País)

Takových příkladů by se dal najít nespočet. V našich každodenních životech a pracovních prostředích jsme konfrontováni s novými situacemi, na které nemáme naučená a připravená řešení, nicméně dokážeme hledat odpovědi, které nám umožní se s úkoly vyrovnat. Všechny tyto příklady demonstrují, že tvořivá řešení jsou ústředními aspekty života a týkají se obchodního života, profesionálního života i sportů. Manažeři musí nacházet nové způsoby řešení problémů pro průmyslovou produkci; návrháři musí vyvíjet kreativní řešení v průmyslovém nebo webovém designu, aby si zajistili klíčovou konkurenční výhodu; a fotbalisté musí dělat rozhodnutí ve specifických sportovních situacích, která jsou neočekávaná, a tudíž méně předvídatelná pro jejich soupeře. Většina těchto originálních řešení má specifický kontext, ztělesněný v emocích, a má motivační pozadí (Memmert, Hüttermann a Orliczek, 2013). Takže jak lidé kreativnější řešení nacházejí?

K výzkumu kreativity se přistupovalo v mnoha oblastech, tak rozmanitých jako věda samotná – například literatuře, hudbě, umění, náboženství a politice (pro obecný přehled viz Milgram, 1990; Runco, 2007; Sternberg, 1999; Sternberg a Lubart, 1999). V obecném a vědeckém kontextu definují Sternberg a Lubart (1999, str. 3) kreativitu jako „schopnost vyprodukovat práci, která je zároveň nová (tedy originální, neočekávaná) a vhodná (tedy užitečná)“ (další podrobnosti viz Kapitola 3). Termín „kreativita“ je tudíž v protikladu k termínu inteligence (porovnání také Kapitola 3). Inteligence byla klíčovou proměnnou pro popis intelektuálních dovednostní podle klasických inteligenčních modelů Thurstonea (1938), Guilforda (1956) nebo Cattella (1971), které se následně dočkaly modifikací a rozšíření. Gardner (1993) ve svém modelu „mnohonásobné inteligence“ vyjmenoval sedm typů talentu: lingvistickou, logicko-matematickou, prostorovou, hudební, tělesně-pohybovou, intrapersonální a interpersonální inteligenci.

Zatímco inteligence je vždy spojena s jediným správným (konvergentním) řešením, termín kreativita znamená produktivní, originální, formující, umělecké, vychytralé, vynalézavé, inovativní, nápadité, iniciativní, průlomové nebo nový trend nastavující řešení, abychom vyjmenovali jen několik výrazů, které ho popisují. Obecně řečeno znamená kreativní chování vytváření idejí, vedoucích k adekvátním řešením obtížného problému bez prefabrikovaných přístupů. Tato řešení jsou často považována uvnitř svého prostředí za překvapující, originální a flexibilní. Ústředním cílem této učebnice je důkladně probrat kreativní myšlení ve složitých situacích v oblasti týmových a raketových sportů, abychom mohli analyzovat kreativní výkon a jeho vývoj v prostředí reálného světa, jak to mnoho badatelů doporučuje (Lieberman, 2000; Runco a Sakamoto, 1999; Simonton, 2003).

Kreativita v průmyslu, politice a byznysu

V současné době v ekonomice, průmyslu a politice panuje zcela zásadní shoda, že se vynalézavost a kreativita staly ústředními faktory pro úspěch podnikání. Robert Sternberg, přední světový vědec v oblasti výzkumu kreativity, uvádí jako příklad newyorské popeláře, kteří museli čelit časově náročnému problému s vyzvedáváním velkých a těžkých popelnic z domovních dvorů. Popelnice bylo třeba po vyprázdnění vracet ještě předtím, než se tito muži sami vrátí k popelářskému vozu. Po chvíli si uvědomili, že by bylo mnohem ekonomičtější a rychlejší (ušetřilo by to jednu cestu), pokud by prázdné popelnice nevraceli na jejich původní místo, ale místo toho – protože mají stejnou velikost a barvu – je převezli na další domovní dvůr, kde vyzvedávají další plnou popelnici. Tím ušetřili téměř 50 % nákladů a pracovních hodin.

„Kreativita je jedním z klíčových faktorů inovativní společnosti. Rozvoj kreativního kapitálu potřebuje kreativní lidi, stejně jako vhodné prostředí, které učiní život a práci na jistých místech atraktivnějším.“ (Hans-Heinrich Grosse-Brockhoff, ministr kultury v Severním Porýní-Vestfálsku, 18. září 2007). V září 2007 Jürgen Rüttgers (premiér Severního Porýní-Vestfálska) oznámil pětiletou investici ve výši 50 milionů eur do strategií transferu znalostí, aby se zvýšil počet patentů a podpořily na technologie orientované nadace.

Německá kancléřka Angela Merkelová prohlásila: „Německo je znovu schopno názorně ukazovat svou dlouhodobou sílu jako země plodných idejí. Často to byly inovativní ideje německých myslitelů, které měnily svět. Naši dva držitelé Nobelovy ceny jsou toho dobře známými příklady. V budoucnu buďme zemí idejí, která z nich vyprodukuje činy, a činy poskytnou šanci všem. Toto byly, jsou a budou silné stránky Německa.“

Podle celosvětového průzkumu mezinárodní poradenské společnosti Boston Consulting Group je pro 75 % z 1070 průmyslových manažerů téma inovace jednou ze tří nejvyšších priorit jejich obchodních strategií; pro 40 % z nich je dokonce primární prioritou. Hasso Plattner (zakladatel a předseda správní rady SAP) tvrdí: „Lidé dlouho mluvili jen o tom, jak snižovat náklady. Nyní mnoho firem uznává, že pokud není možné udržovat profit, nejsou vůbec schopné růst. Růst je možný jen v případě, že jste seriózně inovativní.“

Starosti o kreativitu na poli ekonomiky také podporují četné statistiky (Jansen, 2006; Florida, 2002). V Evropské unii pracuje téměř 6 a půl milionu lidí, a v rozvojových průmyslových zemích 25 % až 30 % pracující populace, v sektoru kreativity – například v reklamě, designu, hudbě, filmu, módě nebo médiích –, což je dokonce ještě víc než v chemickém nebo automobilovém průmyslu. Soudí se, že ve Spojených státech tyto kreativní průmysly generují dokonce ještě vyšší příjmy než sektory průmyslu a služeb dohromady. V roce 2004 vygenerovala „kreativní třída“ (Florida, 2002) 2,6 % hrubého domácího produktu Německa, což je srovnatelné s chemickým a automobilovým průmyslem. Nejvyšší roční obraty vytvářejí sektory kultury (82 miliardy eur), softwaru a počítačů (18,4 miliardy eur) a reklamy (11,8 miliardy eur).

Důležitost kreativity na ekonomickém poli a velký počet optimistických výsledků vedly k přehodnocování a přeorientovávání firem, manažerů, lídrů pracovních skupin a dalších vedoucích pracovníků. Profesor Robert Sternberg nedávno učinil následující prohlášení pro německý tisk o důležitosti kreativity v politice a ekonomice: „Podívejte se na současnou situaci ve finančním sektoru. Procházíme globální krizí, kterou způsobily pouze špatné úvěry bank. Při snaze utéct před nebezpečím uspěla pouze investiční banka Goldmann Sachs. Nejen že vymazala své ztráty; dokonce vykázala zisk, ačkoli měla přesně stejné informace jako její soupeři. Kreativní, flexibilní myšlení není luxus – je to nutnost.“

V současnosti se stávají stále populárnějšími termíny jako „autonomie“ a „pracovní sebemonitorování“ se zaměřením na dlouhodobé, vlastní osobou iniciované zkušenosti. Tato popularita je argumentem pro ustanovení kreativitu podporujícího prostředí ve firmách a na pracovištích, v němž jsou zaměstnanci většinou nezávislí, což umožňuje nekonvenční práci. Vedení firem tudíž spíše jen napomáhá, než aby řídilo a nařizovalo. Bennis, Heil a Stephens (2000) přirovnali optimální chování vedoucích pracovníků k chování rodičů nebo učitelů, které je zaměřeno více na růst a rozvoj než na produktivitu.

Podle Ekvalla a Ryhammera (1999) může být ve firmách atmosféra, která podporuje kreativitu, vytvářena šesti faktory: (1) umožněte zaměstnancům dosahování jejich cílů, aby jejich práce byla relevantní; (2) zajistěte pro takové dosahování cílů náležité příležitosti; (3) podporujte nápady zaměstnanců, (4) vštěpujte sebedůvěru; (5) umožněte pravidelnou a svobodnou výměnu nápadů; a (6) dovolte, nebo dokonce podporujte odvážné a riskantní chování.

Byla vytvořena celá škála dotazníků, které firmám a organizacím umožňují vyhodnotit potenciál jejich vlastní atmosféry a inovačního prostředí. Například Kasof (1997) zjistil, že výsledkem působení hlasitého hluku je to, že lidé zaostří svou pozornost na vyřešení úkolu dokonce ještě víc než obvykle: šíře jejich zaměření pozornosti se nutně zmenšuje. Výsledkem je, že jsou méně úspěšní ve vytváření originálních řešení než jiné experimentální subjekty, které řešily stejné kreativní úkoly bez sluchového vyrušování, a jež byly tudíž schopny zvládnout úkoly s širším zaměřením pozornosti bez izolování sama sebe od svého prostředí.

Celkově se zdá, že forma komunikace ve společnostech, které mají zaměstnance, hraje důležitou roli. Werth, Denzler a Förster (2002) ukázali, že odměny zaměřené na zisk anebo ztrátu vedou ke zlepšeným výkonům v kreativních úkolech, ale zároveň snižují analytické myšlení.

Vyhodnocení Německa jako lokace profesorem Herbertem A. Henzlerem (obchodní poradenství McKinsey), publikované v jednom sportovním časopise v prosinci 1998, zní následovně: „V sedmdesátých a na začátku osmdesátých let byl německý fotbal světovým lídrem. Na sportovním poli jsme byli na čelném místě a trenéři z celého světa přijížděli do Německa, aby se tam školili. V minulých letech jsme však neudrželi tempo, obzvlášť v technice a taktice – téměř podobně jako ve společnosti a v ekonomice. Mezi nedostatkem inovace v ekonomice a ve sportu se dá nalézt spojení. Na začátku tohoto století němečtí technici, podnikatelé a vědci vytvořili vzkvétající industriální společnost vlnou vynálezů a nových výrobních procesů, dnes vedou v inovacích jiné země. Aby bylo Německo znovu úspěšné, musí být překonány myšlenkové bariéry a musí být opuštěny stereotypní tréninkové metody. Jen ti, kteří mají odvahu experimentovat, mohou v budoucnosti uspět.“

Ekonomie jako věda to vidí podobně: „Kreativita je základním prvkem lidského života, je to široký společenský proces, který vyžaduje spolupráci. Stimulován je společenským pohybem a tvorbou a využitím networkingu ve skutečných komunitách a na opravdových místech“ (Florida, 2002, str.23). Soupeření o nejatraktivnější lokace a pracovní místa pro kreativní lidi už tudíž začalo. Je zdůrazněno formováním megalopolí (metropolitních oblastí, které jsou vytvářeny slučováním několika měst), jaké se vyvíjejí v Tokiu nebo v „BosWashi“ (metropolitní oblast mezi Bostonem a Washingtonem). Megalopole budou „kreativními oázami“, centry úspěchu globální ekonomiky jedenadvacátého století.

Shrnutí

V této první kapitole jsem se věnoval prvnímu širšímu pohledu na význam kreativity v každodenním životě, ale také v průmyslu, byznysu a politice. Nepochybně je jasné, že kreativní ideje jsou ve všech oblastech stále významnější. Ruku v ruce s tím jde víra, že lidský pokrok může být úspěšný jen v případě, že inovativní ideje a rozvoj pomáhají pro lidi vytvářet nové možnosti. Nejen, že se dá například ušetřit čas, ale také se dá dosáhnout věcí a výkonů, které před těmito kreativními řešeními nebyly možné.

Otázky k diskuzi

Jaký je rozdíl mezi inteligencí a kreativitou?

Jmenujte produkty nebo ideje v naší společnosti, které považujete za kreativní.

Pokuste se přemýšlet o historických událostech a kreativních vynálezech v historii, které dramaticky a trvale změnily společnost.

Jaká opatření by mohly firmy a komerční podniky zavést, aby podpořily kreativitu svých zaměstnanců?

Dodatečná četba

Florida, R. & Tinagli, I. (2004) Europe in the Creative Age. London: Demos Publications.

Guilford, J.P. (1967) The Nature of Human Intelligence. New York: McGraw Hill.

Kasof, J. (1997) Creativity and breadth of attention. Creativity Research Journal, 10, 303–315.

Sternberg, R.J. (ed.) (1999) Handbook of Creativity. Cambridge: Cambridge University Press.

2. Kreativita ve vědě

Kreativita v psychologii

Analýza tvořivého myšlení je mezi psychology velmi populárním tématem (přehled viz DeDreu a další, 2012). Prominentními příklady jsou američtí badatelé na poli kreativity Roberta Milgramová, Mark Runco a Robert Sternberg, kteří publikovali výsledky svého výzkumu v řadě knih. V předchozí dekádě získal výzkum kreativity znovu na popularitě (Csikszentmihalyi, 1999; Damasio, 2001) především díky neobyčejným zjištěním na poli moderní funkční neuroanatomie (Cabeza a Nyberg, 2000; Dietrich, 2004).

Objevy z neurovědy, týkající se vztahu mezi kreativitou a aktivitou mozkových vln alfa, ukázaly na celkový stav silně zvýrazněné propriocepce (vnitřního vnímání) v mozkové kůře během kreativních myšlenkových procesů (Fink a Benedek, v tisku). Několik studií prokázalo mírné zvýšení alfa aktivity v zadních parietálních oblastech pravé hemisféry, což by mohlo ukazovat, jak důležitá je pro kreativní myšlení kombinace nebo re-kombinace konceptuálně vzdálené a nesouvisející sémantické informace (např. Fink a kolektiv, 2009; Fink, Graif a Neubauer, 2009). Zadní mozková kůra je podporována čelním lalokem, který se zapojuje do mnoha vyšších kognitivních procesů; tato oblast hraje důležitou roli v inteligenci, pracovní paměti a deduktivním myšlení. Navíc jsou čelnímu laloku připisovány důležité plánovací, kontrolní a dohlížecí funkce myšlenkových procesů. Kreativní myšlení obsahuje řadu kognitivních procesů, které jsou připisovány přednímu mozku: kognitivní flexibilita, zaostření nebo rozostření pozornosti, (nová) kombinace uloženého myšlenkového obsahu anebo hodnocení proveditelnosti a praktičnosti nápadu (srov. Heilmann a kolektiv, 2003). Zvýšení aktivity alfa v čelní kůře, které bylo pozorováno v mnoha studiích o kreativitě (shrnutí viz Dietrich, 2004) by mohlo představovat stav, v němž oblasti předního mozku, způsobem odshora dolů, nejsou ovlivněny rušivými, pro úkol nedůležitými kognitivními procesy (srov. Sauseng a kolektiv, 2005; von Stein & Sarnthein, 2000), takže může být zaručena hladká produkce kreativních nápadů.

Moderní, na neurovědě založené studie nalezly důkaz, že analytické, inteligentní myšlení, se odehrává v levé hemisféře mozku, zatímco kreativní myšlení je přiděleno pravé hemisféře (viz obr. 2.1). Pro mnoho úkolů samozřejmě potřebujeme obě hemisféry, a tudíž oba způsoby myšlenkového procesu. Když čelíme problému, snažíme se najít možná řešení (divergentní myšlení) předtím, než si zvolíme jednu z možností (konvergentní myšlení). Proto jsou dvě hemisféry subjektem pro vyšší stupeň interakce.

Table of Contents

Předmluva

1. Kreativita

2. Kreativita ve vědě