Copyright © Ladislav Zedník, 2023

ISBN 978-80-207-2173-0

Obsah

I. Modrá a zlatá

Utržený karneval

Podvržené město I

Makety

Pod sklíčkem hodinek zimního nebe

Je na čase

Homeless

Vzdělávací program. Modelový učitel

Sdružení. Světlušky

Prázdniny

Ze života včel

V Turíně

II. Expozimetr

Prezence je přeceňovaná

Vzpomínáš – i tady jsme nebyli

Nika

Hühnergott

Expozice

Toužím jen po tobě

Časy jsou složité

Až do dne

Pršelo do Písku

III. Červené světlo

www.vseprouklid.cz

Podvržené město II

Maska. Nehybnost

Maska. Netrpělivost

Maska. Čichači kamenů

Maska. Zpronevěry

Bestiář

Je válka

Depersonalizace

Pralinka

Interglaciál

Identity

Obklíčení

Narativy

Prázdniny

Shifter

Juxtapozice indexů

Estetika eroze; clonový odstřel

Konjunkce I

Kamenné stíny

Konjunkce II

Etologie Medúzy

Lístek

Neosvitly. Útěk

IV. Slovník pojmů

Kniha vznikala s podporou Českého literárního centra, sekce Moravské zemské knihovny v Brně, během rezidenčního pobytu v Literárním domku Vzdělávacího a kulturního centra Klášter Broumov a v rámci autorského stipendijního programu 2021.

Věnuji Kláře, Labuťákovi

a ostatním živoucím fosiliím.

I. Modrá a zlatá

Utržený karneval

Střed města visí na barevných provazech.

Ve směru vinutí

ve větru šílí

nespočet zvířecích hlav. Medúza ví: to je

karneval bez konce;

úvaziště utržené kdysi kdesi v čase: půst, co se

nekonal;

a jestliže ano, už se uplandal

do říše zmizelých panen,

igráčků

a ostatních zvetšelých hraček. Medúza na noční

sleduje z terasy barevné vzorce. Součtem je blackout,

součinem pak masožravá duha. Zbývá jí vyplnit

několik zbytečných lejster. Odečíst poslední ztráty:

a není to zlé. Jenom pár nezvyklých průběhů funkce

v obvyklém chování hlav.

Je to jen fyzika částic! A ta se dá obelstít.

Medúza vlhne. Deštěm vláčná jak dárkový sáček,

uvnitř prázdná a vzrušená.

Podvržené město I

Jedeme vlakem.

Nějaké děcko tu kdovíproč řve

do oken, do uší, do krve.

Žena mu v hlasivkách pracuje hřebenem –

zkouší křik rozčesat do útlých slov.

Je třeba hodně vět,

mnoho vět začínat částicí třeba.

Naděje, možnosti… V procesu výroby člověka

dětský křik… Matka, co obléká

zklidněnou tvář, než se do kůže vstřebá.

Zvířecí reflexy, pohnutky mimo vši sdílenou logiku.

V bolesti vklíněný

rudiment na způsob slepého střeva.

Makety

Někdy jsou dny

jako makety letadel – z balzy,

motorky v dutých hlavách

klouzají líně –

křehké a hozené do tmy.

V takových dnech

je parno; a potom mží – povrchy silnic

jsou změkčené, netečné flyšem:

běhací pásy,

po kterých odcházíš na místě

a míjejí tě války: tušení, že už brzy

z cibulí vybuchne nať –

zůstanou krátery v zahradách,

pak slzy nad bitevním stolem.

V tu chvíli privátní

kanálky nebudou

stokami od malých iluzí k oku.

Ale v balzovém čase

tě míjejí veškeré války

a nemyslíš na fakt, že v hodinkách na ruce

jsou železná pérka pasti, než

prolistuješ obrazovky televizí. Detail za detailem,

hrůza příštích reportáží

přebíjí tu předchozí. Když tu chceš žít,

nauč se česky, ty krávo, zaslechneš později v tramvaji

a náhle se nevratně probouzíš.

Pod sklíčkem hodinek
zimního nebe

S hodinkami na zápěstí; tikot – tep mu odpovídá.