Přeložila Zdeňka Zvěřinová

Valerie Bowman

Duke Looks Like a Groomsman

The Footmen’s Club Series

Copyright © 2020 by June Third Enterprises, LLC

Translation © Zdeňka Zvěřinová, 2023

ISBN 978-80-249-4947-5

Obsah

PROLOG

KAPITOLA PRVNÍ

KAPITOLA DRUHÁ

KAPITOLA TŘETÍ

KAPITOLA ČTVRTÁ

KAPITOLA PÁTÁ

KAPITOLA ŠESTÁ

KAPITOLA SEDMÁ

KAPITOLA OSMÁ

KAPITOLA DEVÁTÁ

KAPITOLA DESÁTÁ

KAPITOLA JEDENÁCTÁ

KAPITOLA DVANÁCTÁ

KAPITOLA TŘINÁCTÁ

KAPITOLA ČTRNÁCTÁ

KAPITOLA PATNÁCTÁ

KAPITOLA ŠESTNÁCTÁ

KAPITOLA SEDMNÁCTÁ

KAPITOLA OSMNÁCTÁ

KAPITOLA DEVATENÁCTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ PRVNÍ

KAPITOLA DVACÁTÁ DRUHÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ TŘETÍ

KAPITOLA DVACÁTÁ ČTVRTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ PÁTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ ŠESTÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ SEDMÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ OSMÁ

KAPITOLA DVACÁTÁ DEVÁTÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ PRVNÍ

KAPITOLA TŘICÁTÁ DRUHÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ TŘETÍ

KAPITOLA TŘICÁTÁ ČTVRTÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ PÁTÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ ŠESTÁ

KAPITOLA TŘICÁTÁ SEDMÁ

PODĚKOVÁNÍ

Pro mou přítelkyni Vickie Lambertovou, která mi chybí každý den.

Klinika léčby nádorových onemocnění,

nevýdělečná organizace coloncancercoalition.org

On se vydává za podkoního

Rhys Sheffield, vévoda z Worthingtonu, se vsadil s přáteli o nekřesťanskou sumu, že navzdory svému vznešenému vystupování dokáže na věhlasné domácí sešlosti sezony předstírat, že je sluha. Když ho však jeho prohnaná bývalá láska ve stájích pozná, jak vykonává práci pacholka, napadne ji, že je to dokonalá příležitost, jak se mu pomstít za zrušení jejich zásnub.

Ona je nastávající nevěsta

Půvabná lady Julianna Montgomeryová je možná na domácí sešlosti jedinou mladou ženou, která nehledá manžela. Je zcela spokojeně zasnoubená s markýzem a jen málokdy – vlastně až doteď – si vzpomene, jakou bolest jí způsobilo, když ji před téměř dvěma dlouhými lety vévoda z Worthingtonu necitelně odmítl.

Budoucnost je značně nejistá

Zdá se, že Rhys je snad všude. Když pracuje na slunci, hrají mu na těle všechny svaly – a Julianně nikdy nepřipadal přitažlivější. S typickým šarmem ji přesvědčí, aby jeho tajemství neprozradila. Ale když jí sdělí, že je rozhodnutý vyhrát sázku, neodolá tomu, aby nesehrála vlastní hru. Příštích čtrnáct dní bude pronásledovat Rhyse na každém kroku a donutí ho, aby vysokou sázku prohrál. I kdyby to mělo znamenat, že přitom ztratí srdce…

HRÁČI

Lucas Drake, hrabě z Kendallu

Tmavovlasý a zelenooký bývalý námořní hrdina se stal hrabětem a potřebuje najít dámu, která se stane jeho manželkou. Proto jeho přátelé kují pikle, aby mu pomohli.

Rhys Sheffield, vévoda z Worthingtonu
(známý jako Worth)

Černovlasý bezstarostný vévoda s tmavomodrýma očima a hazardní hráč s láskou ke koním je vysoký, opálený a pohledný a v minulosti se zapletl s jistou dámou, která se možná, až se naskytne dokonalá příležitost, rozhodne pro odplatu.

Beaumont Bellham, markýz z Bellinghamu
(známý jako Bell)

Plavovlasý Bell se světle modrýma očima má všechno na světě pod kontrolou. Pracuje jako špeh pro ministerstvo vnitra a jeho pozornosti nic neunikne, tedy až do chvíle, kdy se na tom nejneočekávanějším místě setká s rovnocenným soupeřem.

Slečna Frances Whartonová,
dcera barona Winfielda

Hnědovlasá a hnědooká dívka je odhodlaná bojovat za práva chudých. Má skromné věno, příliš mnoho čte a podle matky je mimořádně vybíravá. Dokud se neseznámí s lokajem, který ji přiměje změnit názor, nemá o manželství zájem.

Lady Julianna Montgomeryová,
dcera vévody z Montlakeu

Plavovlasá lady Julianna se světle zelenýma očima je půvabná, bohatá a pochází z vynikajícího rodu. Kdysi ji považovali za hvězdu sezony a je šťastně zasnoubená s markýzem z Murdocku. Když však přistihne svého bývalého miláčka Wortha, jak se na jedné domácí sešlosti vydává za pacholka, usoudí, že je to dokonalá příležitost, aby mu oplatila, že ji pustil k vodě.

Ewan Fairchild, vikomt Clayton

Veselý Kendallův, Worthův a Bellův společník pořádá proslulou letní domácí sešlost. Je ženatý se svou pravou láskou Theodorou, s níž se seznámil, když si zlomila nohu, zatímco se snažila vplížit do stájí.

Autorčina poznámka

Trilogie Klubu lokajů sestává z příběhů hraběte z Kendallu (1. kniha Lokaj a já), vévody z Worthingtonu (2. kniha Podkoní, nebo vévoda?) a markýze z Bellinghamu (3. kniha Komorník, který mě miloval).

Prolog v každé knize vychází z úhlu pohledu jednotlivých hrdinů. Buďte si však jistí, že kromě prologu se žádný jiný obsah ani scéna opakovat nebudou.

Pokud jste ostatní díly nečetli, prolog vám pomůže pochopit, jak Klub lokajů vůbec vznikl. V opačném případě vám poskytne lepší náhled na hrdinu toho či onoho příběhu.

Děkuji vám, že čtete mé knihy!

Valerie

PROLOG

Londýn, červenec 1814

R hys Sheffield, vévoda z Worthingtonu, si užíval příjemný večer. Pravdou bylo, že všechny jeho večery byly příjemné, protože obvykle zahrnovaly alkohol, přátele a potom výlet do hráčského doupěte U Hollistera, kde většinou utratil během několika hodin jmění. Dnes večer si vychutnával tu část, kdy popíjel s přáteli v hostinci U Zvědavého kozla. Byl to slušný malý podnik nedaleko Mayfair, kde mohli s Kendallem, Bellem a Claytonem pít a bez omezení si povídat, aniž byli na očích dalším příslušníkům smetánky. Krčma U Zvědavého kozla byla mnohem lepší než nudné pánské kluby na St. James’s Street.

Ještě než vešli dovnitř, všichni jeho přátelé vyjádřili radost, že je už zase sám sebou. Donedávna byl úplně jiný člověk a bolesti hlavy mu to stále připomínaly. Ale nerad o tom přemýšlel, a kdykoliv dostal příležitost, odsunul ty vzpomínky do pozadí.

Ten večer si u sličné krčmářky objednal třetí pivo, když vtom Kendall, od kterého by to očekával ze všech lidí nejmíň, vyhrkl: „Myslím, že je na čase najít si manželku.“

Ostatní tři se k němu překvapeně obrátili. Zírali na něj, jako by přišel o rozum.

Rhys, kterému nikdy nechyběla vhodná slova, zformuloval otázku jako první. Trhl sebou, ostře se nadechl a energicky zavrtěl hlavou. „Manželku? Proboha, chlape! Není nutné hnát se do něčeho tak… trvalého.“

Kendall byl prima chlap. Poté, co všichni čtyři ukončili studium na Oxfordu, odjel a stal se kapitánem v královském námořnictvu Jeho Veličenstva. Ale otec, bývalý hrabě, mu nekoupil důstojnickou hodnost. Kdepak. Kendall se na svou pozici vypracoval tím, že dřel jako mezek. Těžko by se našel někdo pracovitější nebo loajálnější. A teď ten nešťastník opravdu chtěl manželku. Po svém posledním pokusu o sňatek s nevěrnou lady Emily Foswellovou by měl mít víc rozumu. Zapomněl snad na její zradu?

„Nikdo nemládneme,“ odsekl Kendall.

„Naopak,“ namítl Rhys, „v devětadvaceti jsme teprve štěňata. Mému otci bylo přes padesát, když jsem se narodil.“

Jeho otec byl proslulý tím, že několik desetiletí zůstával starým mládencem, dokud se neusadil s jeho (mnohem mladší) matkou a řádně Rhyse nezplodil. Avšak poté, co přivedl na svět dědice, se samozřejmě rozhodl pokračovat ve staromládeneckém životním stylu a Rhysovu smířenou matku nechal vlastním četným zálibám. Následkem toho Rhyse převážně vychovávali sloužící, vychovatelky a soukromí učitelé.

Otec se na panství příležitostně vracel, aby se podíval, jak Rhys roste, postaral se, aby jeho syn pochopil věhlas vévodského titulu, a udělil mu rady o ženách, o jejichž moudrosti Rhys vážně pochyboval.

Jediná chvíle, kdy Rhys už téměř požádal dámu o ruku, jeho důvěře v něžné pohlaví rozhodně nepomohla. Jen o vlásek unikl osudu, když zjistil, že se o něj dotyčná zajímala jen kvůli titulu. To byla další věc, kterou odsouval do koutku své mysli při každé příležitosti, kterou dostal.

Bell, nebo správněji Beaumont Bellham, markýz z Bellinghamu, promluvil ke Kendallovi jako druhý. Byl to sice starý mládenec, ale v zásadě se oženil se svou pozicí špeha na ministerstvu vnitra. Ten hlupák se dokonce pokusil zříct titulu a vyměnit ho za vojenskou hodnost ve válce proti Francii, ale jeho žádost byla naštěstí zamítnuta.

Místo toho mu bylo nabídnuto místo u ministerstva vnitra, které mu bezpečně vyplňovalo většinu času. Předtím se však zúčastnil některých nebezpečných misí a Rhys to věděl.

Bell byl chytrý, upřímný a odhodlaný. Pokud měl nějakou chybu, tak to byla neúnavná pracovitost. Potřeboval odpočívat víc než kdokoliv, koho Rhys znal, a ten mu to také dostatečně často opakoval. Jenže místo aby si Bell vzal takovou rozumnou radu k srdci, snažil se Rhysovi domluvit, že by se také mohl pokusit o ušlechtilou každodenní práci a netrávit čas hazardními hrami a honěním se za ženskými. Kdo by o taková doporučení stál?

Bell přimhouřil na Kendalla oči a prohlásil: „Víš určitě, že jsi na to připravený? Jsou to jen dva roky od chvíle…“ Jeho hlas se vytratil, ale všichni věděli, že mluví o lady Emily. Kendallův výraz mu napověděl, ať to nechá být.

Nakonec Clayton vykřikl: „Díkybohu. Už se nemůžu dočkat, až z nás nebudu jediný, kdo má oprátku kolem krku.“

Rhys se při těch slovech zasmál. Vikomt Clayton vstoupil nedávno do manželského stavu. Záměrně. Miloval vědu a vytváření věcí. Měl mimořádné jmění, ke všem se choval přátelsky a byl aktivním členem parlamentu. Byl tím posledním, o němž by si někdo myslel, že se ožení jako první. Ale dokonce i Rhys musel přiznat, že mu manželství podle všeho prospívalo. Clayton se právě vrátil z líbánek a stále se zdálo, že je do své manželky Theodory vroucně zamilovaný. Kdoví? Třeba láska přece jen existuje. Přinejmenším pro někoho.

Rhys se napil ze džbánku a rozhlédl se po svých přátelích. Ti čtyři se jako chlapci seznámili v Etonu a od té doby byli téměř nerozluční. Každý z nich zastával v jejich skupince jedinečnou roli.

Kendall měl poslední dobou plnou hlavu návrhu zákona, jehož prosazení v parlamentu podporoval. Zákon o zaměstnanosti byl projektem jeho staršího bratra, než zemřel na tuberkulózu a odkázal hrabství Kendallovi.

Bell byl posedlý pronásledováním ničemy, který zradil anglickou armádu ve Španělsku v bitvě o Bidassoa, a Clayton byl jako obvykle zaneprázdněný pořádáním večírků a politikařením. Ty dvě věci mu šly nejlíp.

Rhys si dobře uvědomoval, že je z jejich čtveřice bezstarostný budižkničemu. Dál notně pil, holdoval hazardu a honil se za ženskými. To koneckonců urozená společnost od vévody z Worthingtonu očekávala, a také to dostala. Byl dalším z dlouhé řady vévodů, kteří strávili víc času uspokojováním vlastních požitků než zájmem o své panství. Od toho byli přece právníci a Rhys měl právníka dobrého. Scházel se s ním skoro denně, aby si poslechl nudné podrobnosti o tom, jak si jeho nemovitosti vedou. Co víc po něm mohl kdokoliv chtít? Život se má koneckonců žít a netrávit ho s hlavou zabořenou v suchopárné knize plné čísel. Nebo jakékoliv jiné knize. A i když si ho Bell často dobíral, že nečte, Rhysovo přesvědčení, že cokoliv jiného je větší zábava, se nezměnilo.

Rhys měl na počty hlavu, ale místo aby s její pomocí spravoval panství, používal ji u hráčského stolu. Velmi často se u hry opil natolik, že prohrál. Ale ničemu to nevadilo. O co dnes přišel, mohl zítra opět snadno vyhrát. V tom spočívala krása hazardu. Neustále existovala druhá šance. Na rozdíl od manželství.

Pokud se člověk špatně oženil, ten ortel ho provázel na doživotí. A už se poučil, že některé ženy nejsou nic jiného než intrikující lhářky, které usilují jen o to, aby ulovily největší rybu. A v jejich světě, v zářivém beau monde, ta největší ryba znamená muže s nejvýznamnějším titulem. Kromě členů královské rodiny není pochopitelně žádný lepší než vévoda. To mu otec vtloukal do hlavy od chvíle, kdy se sotva naučil chodit. Rhys musel být nanejvýš opatrný, pokud šlo o hezčí pohlaví.

A byl takový. Nebo si to přinejmenším myslel.

Na rozdíl od Kendalla aspoň ženu, do které se téměř zamiloval, nepožádal o ruku. Kvůli Kendallovi však byl vůči lady Emily Foswellové od začátku podezřívavý. Ta žena nevypadala nijak zvlášť nadšená, že Kendalla vidí. A když ho v předvečer jejich svatby pustila k vodě kvůli baronovi, Rhys zuřil. Měl dokonce ještě větší vztek než Kendall sám.

Kendall, který byl v tu dobu druhým synem a sloužil v námořnictvu, přijal tu zprávu se smířeným zármutkem. Rhys byl však připravený tu ženu vyhledat a přednést jí projev o tom, jak je věrnost důležitá, a co znamená zrada z chamtivosti. Ne že by mohl někoho o něčem poučovat, ale Kendall na to rozhodně měl právo.

Rhyse utěšovalo jen to, že teď musela lady Emily žít do konce života s vědomím, že nevědomky vyměnila budoucího hraběte za barona. Haha.

„Myslím to zcela vážně,“ pokračoval Kendall. „Musím někomu předat hrabství a obávám se, že jsem se nechal zákonem o zaměstnanosti příliš zaměstnat. Bylo ode mě laxní čekat s hledáním nevěsty tak dlouho.“

„S tím, že ses prosazováním toho zákona nechal úplně pohltit, rozhodně nemůžu nesouhlasit,“ ušklíbl se Rhys. „Výraz posedlost by byl vhodnější.“

Kendall pokrčil rameny. „Teď, když členové Sněmovny lordů odložili hlasování až na podzimní zasedání, mám víc času sehnat potřebné hlasy a můžu se do hledání manželky pořádně pustit.“

„Nikdy jsem se neobtěžoval hlasovat v parlamentu,“ podotkl Rhys. „Nemám v úmyslu ztrácet tím čas. A všechny ty dohady jsou vyloženě vyčerpávající.“

Bell na něj vrhl podrážděný pohled a zavrtěl hlavou. „Bůh chraň, abys projevil zájem o svoje místo nebo o nějaký problém, se kterým se země potýká.“

Rhys je poctil svým nejzářivějším úsměvem. „Jsem zcela přesvědčený, že to zvládnete i beze mě,“ prohodil a poplácal Bella po zádech.

„Až přijde čas na hlasování o bratrově zákonu,“ Kendall tu poznámku směřoval k Rhysovi, „zajedu za tebou domů a osobně tě vytáhnu z postele.“

Výklenek, ve kterém seděli, naplnil Bellův a Claytonův smích. Jeho přátelé věděli, že Rhys nemá rád nic, kvůli čemu by musel vstávat časně ráno.

Rád bych tě viděl, jak to zkusíš, ušklíbl se Rhys v duchu, ale rozhodl se nechat si tu myšlenku pro sebe.

„Nemluvme o takových nepříjemnostech,“ povzdychl si. „Zmínil ses, že si hledáš nevěstu, Lucasi, a to je mnohem zajímavější téma. Kolik ti vlastně je?“ Opřel se o opěradlo židle, založil si paže na hrudi a upřel na hraběte přimhouřené oči.

Věděl stejně dobře jako všichni ostatní, že kromě několika měsíců jsou ve stejném věku. Přesto rád předstíral, že zapomněl, jak jsou staří. Věk je jen nesmyslné číslo. Tu větu často používal jeho otec.

Kendall povytáhl obočí. „Stejně jako tobě, staříku.“

„V tom případě se domnívám,“ prohlásil Rhys, „že na to, aby sis našel manželku, máš času dost.“

„To se snadno říká muži, který se o zajištění vlastního titulu nikdy nezajímal,“ utrousil Kendall s dobráckým úsměvem.

Rhys se prohnaně ušklíbl. „V tom se s tebou přít nemůžu.“ Obrátil se, věnoval krčmářce svůj nejpodmanivější úsměv, který si vyhrazoval výhradně pro ženy, a objednal pro celý stůl další pivo.

„Jestli to s tou ženitbou myslíš vážně, Lucasi, sezona právě skončila,“ vložil se do řeči Clayton. „Zdá se, že jsi promeškal příležitost. Jakmile se příští týden zavře parlament, celá smetánka odjede na venkov.“

„Toho jsem si dobře vědom,“ utrousil Kendall a ostře přikývl. „Ze sezony mi běhá mráz po zádech. Všude narážíte na uculující se dívky a po peněženkách pokukující matky, které se snaží ukazovat v nejlepším světle v naději, že polapí bohatého ženicha. Takhle si manželku najít nechci.“

„Ale jak jinak?“ Bell přimhouřil oči. Rhys odhadoval, že markýz má něco za lubem.

„Přesně nevím.“ Kendall se znovu napil. „Ale tentokrát si najdu dámu, která mě bude milovat kvůli mně.“

A bylo to tu. Kendallův jediný příspěvek k pohromě s lady Emily. Přinejmenším se poučil. Rhys samozřejmě neměl ani tušení, jak se člověk pouští do hledání ženy, která ho miluje kvůli němu. Připadalo mu to zhola nemožně, ale aspoň to byl správný postoj. Jeho přítel konečně dostal rozum.

„Správně!“ Rhys udeřil pěstí do stolu. Hlas měl prosycený hněvem. „Podle mě se všichni shodneme, že lady Emily je největší mrcha na světě. Pro to, co udělala, neexistuje žádná výmluva. Vyměnit jednoho muže za druhého jen kvůli lepšímu titulu? Pokud jde o mě, úplně přestala existovat.“

„Můžeme o lady Emily nemluvit, prosím?“ zasténal Lucas a zakryl si rukou obličej.

Krčmářka jim přinesla pití a Rhys se na ni opět usmál. „Až dopijeme, přineste nám další, zlato,“ požádal ji a pak se obrátil zpátky k Lucasovi. „Rád bych tě upozornil, že pokud chceš najít dámu, která tě bude milovat kvůli tobě, je komická sezona tím posledním místem, kam bys měl chodit.“

„Máš pravdu,“ souhlasil Kendall s povzdechem a zvedl džbánek do vzduchu, aby popřál vévodovi hodně zdraví. „Copak jsem to už neřekl? Sezona a slavnosti s ní spojené jsou to poslední místo, kde bych se měl vyskytovat, a proto jsem se jim minulé dva roky vyhýbal jako neštovicím.“

„Tak proto ses neúčastnil nudných plesů v Almackově klubu?“ uculil se Rhys. „Myslel jsem si, že za to může vlažný čaj a jalové řeči. Proto jsem se jich vystříhal já.“

„Vyhýbáš se jim, protože tam nenalévají brandy, což všichni dobře víme,“ prohlásil Bell a s pažemi pevně založenými na hrudi se na něj upřeně zadíval.

Rhys na přítele mrkl. Nechystal se to popřít. „A taky mi tam neotevřou takový bank jako U Hollistera.“

Kendall se poškrábal na bradě a pohlédl na svůj džbánek, ačkoliv bylo zřejmé, že ho ve skutečnosti nevidí. „Kdyby dámy nevěděly, že jsem hrabě, měl bych mnohem větší šanci najít si vhodný protějšek,“ zabručel. Rhysův smích se odrazil od dřevěných trámů na stropě krčmy. „Za to bych rád i zaplatil, vidět hraběte převlečeného za prostého chasníka, aby našel pravou lásku. Zní to poeticky.“

Clayton se také zasmál a zavrtěl hlavou, kdežto Bell přimhouřil bystré oči. „Není to úplně bizarní nápad.“ Naklonil hlavu na stranu.

„Vážně ne?“ Kendall svraštil čelo.

„Představa, že budeš předstírat, že jsi prostý občan, aby sis našel manželku,“ upřesnil Bell.

Rhys ho poplácal po zádech. „Zešílel jsi, chlape? A to ani nepiješ.“

Samozřejmě že Bell nepil. Ten muž nepil nikdy. To na něm bylo snad nejvíc pobuřující. Markýz měl rád své smysly pod kontrolou a všichni to věděli. Vždy byl tím, kdo se zdržel veškerých hádek, do kterých se ostatní tři zapletli, a to právě díky své střízlivosti.

Bell se naklonil dopředu a zadíval se na Kendalla. „Za správných okolností by to mohlo vyjít.“

„Předstírání, že jsem prostý občan?“ zamračil se Kendall a zamrkal. „Nechápu jak.“

„Všichni ve společnosti ho znají,“ připomněl jim Clayton. „Jak by se mu to mohlo podařit?“

Hmm. Myslel to Bell opravdu vážně? Rhys si přítele upřeně prohlížel. Nevypadal, že by si dělal legraci. Tohle mohlo být zajímavé. Vlastně velice zajímavé.

„Naznačuješ snad, aby si vzal masku nebo změnil vzhled?“ Rhys přimhouřil oči jako Bell. Skutečně by to mohlo vyjít?

Kendall přelétl pohledem mezi Rhysem a Bellem. „To nemyslíte vážně, ani jeden z vás. Clayton má pravdu. Jak by to mohlo vyjít?“

„Ne, neměl by kostým.“ Bell směřoval svoje poznámky k Rhysovi. „Měl jsem na mysli něco, co by se víc blížilo skutečnosti.“

„Jako třeba?“ protáhl Rhys a také se naklonil dopředu.

„Vy dva mi naháníte hrůzu,“ oznámil Kendall. „Zdá se, jako byste se opravdu snažili vymyslet způsob, jak by se tenhle absurdní nápad dal uskutečnit.“

„Jako… domácí sešlost,“ sdělil Bell Rhysovi, hladil se po bradě a zcela ignoroval Kendallovo znepokojení.

Rhys se stále přimhouřenýma očima naklonil hlavu. „Domácí sešlost, ano. Chápu, co tím myslíš.“

„Ale pochopitelně ne jen tak ledajaká,“ pokračoval Bell. „Musel by ji pořádat někdo, kdo by byl do toho experimentu zapojený.“

„Do experimentu?“ Clayton ožil. „Jen máloco mám radši než experimenty a náhodou se právě chystám rozeslat pozvánky na svou každoroční sešlost na venkovském panství.“

„Do experimentu?“ zopakoval Kendall a zamrkal.

Bell luskl prsty. „Tvoje domácí sešlost bude dokonalá, Claytone.“

„Počkat. Počkat. Počkat. Počkat. Počkat.“ Kendall, který seděl mezi Bellem a Rhysem, je oběma rukama strčil do ramen. Už nějakou chvíli si dělal starosti, že to jeho společníci myslí vážně. A mysleli to zcela vážně. „Domácí sešlost nezmění mou totožnost. Urozené dámy budou stále vědět, kdo jsem.“

„To je dobrá námitka,“ připustil Clayton a prolil hrdlem další pivo. Na Claytona bylo spolehnutí, že se pokusí být rozumný. Neměl zkrátka takovou představivost jako Bell a Rhys. Chudák.

„Pokud pozveš jen debutantky z letošní sezony, tak ne,“ prohlásil Bell a pozvedl koutek rtů v samolibém úsměvu. „A pokud zvolíš správné okolnosti.“

Kendall se zhluboka nadechl a odsunul džbánek ze svého dosahu. „Dívky mě možná neznají, ale některé jejich matky ano. Spousta jich byla u dvora už se starší dcerou, která vstupovala do společnosti.“

„A právě teď vstupují na scénu ty správné okolnosti,“ připomněl mu Bell a založil si paže na hrudi. Na rtech mu stále pohrával polovičatý úsměv.

Rhys se poškrábal na jednodenním strništi na bradě a rozzářil se ještě širším, mnohem podmanivějším úsměvem než Bell. „Panebože, myslím si, že jsi na to kápl.“

„Odmítám nosit masku, pokud přemýšlíte o tomhle. Nejsme ve středověku,“ ohradil se Lucas a zavrtěl hlavou.

„Masku ne,“ namítl Bell. Opřel se zpátky o opěradlo a kousal se do spodního rtu jako často, když kul plány.

„Ani kostým,“ pokračoval Kendall. Odstrčil korbel ještě o něco dál. To bylo pravděpodobně dobře. Ten nešťastník se nepochybně snažil vystřízlivět. Haha.

„Ne… tak docela.“ Bell si vyměnil s Rhysem uličnický úsměv.

„Panebože, tu podívanou si vážně užiju,“ přikývl Rhys.

„Jakou podívanou?“ Clayton zmateně nakrčil nos. „Už vůbec nevím, o čem tu vy dva proboha mluvíte.“

„O tom, že tady Lucas bude vystupovat jako sluha,“ odpověděl Bell. Stále se křenil od ucha k uchu.

Kendall zamrkal. „Sluha?“

„Ano. Je to dokonalé,“ přisvědčil Rhys.

Kendall se na něj zadíval, jako by přišel o rozum. „Dokonalé? Já a sluha? V čem je to dokonalé?“

„Stále to neřeší problém s matkami, které ho poznají, i kdyby byl převlečený za sluhu,“ poukázal Clayton.

„Ale řeší,“ namítl Bell. „V tom je právě ta krása. Panstvo se na sloužící nedívá. Nevěnuje pozornost skoro ničemu kromě toho, co samo potřebuje a chce. Můj výcvik špeha mě hodně naučil, jak málo si lidé všímají detailů. Klidně se vsadím, že pokud bude Kendall oblečený jako sluha a bude vykonávat povinnosti sloužících, žádná z urozených dam se na něj dvakrát nepodívá. Koneckonců bude mít na sobě livrej, kalhoty po kolena a napudrovanou paruku.“

„A další výhoda spočívá v tom, že sluha bude v mimořádně vynikajícím postavení, aby zjistil, jak se dámy skutečně chovají,“ dodal Rhys a odhrnul si z čela dlouhé tmavé vlasy. „Vsadím se, že když mluví s případným ženichem, překonávají se, a když oslovují sluhu, chovají se jako semetriky. Bůhví, že jsem to u své matky vídal znovu a znovu.“

„Opravdu jste oba zešíleli,“ utrousil Kendall. Vypadal značně znepokojeně.

„Já nevím,“ pronesl Clayton a uvolnil si vázanku. „Ale připadá mi to jako velká legrace. A jako dějiště takového experimentu vám ochotně nabízím svou blížící se domácí sešlost.“

„Takže ses taky zbláznil,“ prohlásil Kendall.

„Promysli si to,“ obrátil se k němu Bell. „Máš tu potenciál získat přesně to, co chceš. Nezatížený pohled na nejnovější hlouček debutantek, které se budou chovat přesně tak, jako kdyby nevěděly, že je pozoruješ.“

Kendall na markýze přimhouřil oči. „Zneklidňuje mě, že v tomhle plánu nevidíš žádný problém.“

Bell pokrčil rameny. „Jaký problém? Riziko je skoro nulové. Jestli tě někdo pozná, prostě ho požádáme, aby na naši hru přistoupil. Nepochybně si ji také užije.“

„Co když opravdu najdu dámu, která se mi bude líbit?“ namítl Kendall. „Mám ze sebe strhat livrej, prohlásit, že jsem hrabě, a očekávat, že se do mě šíleně zamiluje?“

„Vůbec ne,“ odpověděl Bell. „Jen navrhuju, že mladé dámy poznáš na základě toho, jak se chovají k sloužícím. Nepochybuju, že ty nejpříjemnější budou laskavé a milé. A jakmile si jich pár vybereš, budeš vědět, komu se máš příští sezonu dvořit.“

Kendall pomalu zavrtěl hlavou a přitáhl si džbánek zpátky k hrudi. Ten nápad se mu začínal líbit. „Navrhuješ, abych si vybral budoucí nevěstu podle toho, jak se chová k lokajům?“

Bell povytáhl obočí. „Jak se lady Emily chovala k sloužícím?“ Jeho slova byla pomalá a rozvážná.

Kendall zatnul čelisti.

Rhys sevřel rty. To byl dobrý argument. Bell vždy přesně věděl, co má říct. Lady Emily se párkrát utrhla na sloužícího. Všichni toho byli svědky.

„Z tvého výrazu vidím, že ti začíná docházet, jaký to má všechno smysl,“ protáhl Bell.

Kendall vypadal, že o tom chvíli uvažuje. Rhys z jeho výrazu odhadoval, že v tom plánu začíná vidět výhody. Nic jiného mu nezbývalo. Potřeboval manželku. O kolik je lepší najít takovou, které můžeš věřit?

„Jsem ochotný jít do toho s tebou,“ navrhl Bell nenuceně a znovu pokrčil rameny.

„Cože?“ Rhys spojil obočí. „Proč bys to dělal?“

Bell se narovnal a znovu se opřel. „Protože jsem zúžil své pátrání po zrádci v bitvě o Bidassoa na jednu ze tří možností.“

„Jde o toho muže, kterého hledáš pro ministerstvo vnitra?“ ujasnil si Rhys tiše.

„Přesně tak,“ přisvědčil Bell. „A jestli tady Clayton pozve ty tři na svou domácí sešlost, také se budu vydávat za sluhu, abych je sledoval.“

Rhys zaklonil hlavu a zasmál se. „Hned mě mělo napadnout, že máš postranní motivy, Belle. Na práci pro Jeho Veličenstvo nikdy nezapomínáš. Dokonce ani při pití.“

Bellův úsměv se rozšířil. „Proč bychom nemohli využít příležitosti a místo jednoho užitečného cíle sledovat dva? Přiznávám, že jsem o tom plánu přemýšlel ještě předtím, než nás Lucas informoval, že si chce hledat manželku, ale pokud to pomůže oběma, tím líp. Skutečně se však budeme muset chovat jako sloužící. Budeme obsluhovat hosty a plnit všechny úkoly, které obvykle vykonávají.“

„Hmm. Docela se mi líbí představa, že pod mou střechou bude probíhat špionáž.“ Clayton se znovu dlouze napil piva. „Celou záležitost to pěkně okoření. A protože jsem nebyl voják ani jinak nesloužil Jeho Veličenstvu, mám pocit, že s tímto úskokem musím souhlasit. Nemluvě o mé lásce k experimentům. Půjdeš do toho, Lucasi?“

Kendall si zvedl korbel ke rtům a vypil ho. Pak si otřel ústa hřbetem ruky. „Copak teď můžu odmítnout, když se ke mně připojil Bell?“

Rhys přijal od krčmářky další pivo a hodil jí do vzduchu minci jako spropitné. Věnoval jí flirtující smyslný úsměv a potom se znovu zapojil do hovoru. „Jsem tak zvědavý, jak se celá situace vyvine, že nejenže přijedu na návštěvu, ale pokud vy dva uspějete, zaplatím značnou sumu. Máte zájem se vsadit?“ Věnoval jim oběma svůj nejsoutěživější pohled.

Bell obrátil oči v sloup. „Sázíš se kvůli všemu, Worthe.“

„Možná, ale musíš přiznat, že tohle je mimořádně lákavá příležitost.“ Rhys zvedl bradu k markýzovi. „Pět set liber na to, že vás během prvního týdne oba odhalí nějaká matka s dychtivýma očima.“

„Přijímám!“ prohlásil Clayton a bodl prstem do vzduchu. „Předpokládám, Worthingtone, že se zúčastníš jako host.“

Rhysovu odpověď přerušilo Kendallovo uchechtnutí. „Samozřejmě že se zúčastní jako host. Tady náš přítel Worth by se nikdy nemohl vydávat za sluhu.“ Soucitně naklonil k vévodovi hlavu. „Obávám se, že bys nevydržel obsluhovat ani jediný večer.“

Rhys narovnal ramena. „Beru to jako urážku. Jestli to zvládnete vy dva, tak já určitě taky.“

Clayton nadmul tváře a s mírně vyhýbavým pohledem zavrtěl hlavou. „Hm. S tím tak úplně nesouhlasím, starý brachu.“

Rhys si založil paže na hrudi a zabodl do přítele podrážděný pohled. „Opravdu nevěříš, že to dokážu?“

„Ne,“ přiznal Clayton mírně zaraženě. „Pokud budeš muset opravdu plnit roli sloužícího a odvádět skutečnou práci, tak ne.“

Rhysův pohled se přesunul k Bellovi. „Taky si to myslíš?“ Opravdu o něm měli jeho přátelé takové mínění? Věděl, že žije tak, aby dostál své pověsti, ale vážně se domnívali, že nezvládne pracovat jako sluha ani čtrnáct dní?

Bell zavrtěl hlavou. „Jsi bez šance. Promiň, Milosti, ale jsi mnohem zvyklejší na to být obsluhován než někoho obsluhovat.“

„Právě proto vím, jak se to správně dělá,“ odsekl Rhys rozladěně.

Kendall se ušklíbl. „Obávám se, že vidět někoho, jak obsluhuje, a opravdu obsluhovat jsou dvě zcela odlišné věci.“

Rhys vykulil oči. Ten pokrytec. „Jsi hrabě, prokristapána. Proč si myslíš, že to umíš?“

„Jsem sice hrabě, ale tvrdá práce mi není cizí. Léta jsem v námořnictvu plnil úkoly, jako je česání koudele a zbavování sucharů od červů. A ve srovnání s některými dalšími to byly lahůdky,“ odpověděl Kendall.

Rhys udeřil dlaní do stolu, až korbely poskočily. „Dobře. Tisíc liber na to, že se taky dokážu vydávat celých čtrnáct dní za sluhu. Nebo to přinejmenším zvládnu déle než někdo z vás.“