ANGLIČTINA
NA ROVINU III

Darren Crown

Darren Crown

ANGLIČTINA NA ROVINU III

© Darren Crown

Angličtina na rovinu III

Copyright © by Darren Crown, 2023

ISBN 978-80-242-9427-8

Obsah

Předmluva

L. P. 1066 – nikdy nezapomeneme!

Velká novina internetu!

Nová slova posledních let

Je to jen otázka času

Análně retenční

Podmínečná láska

Podmínečná láska II

Podmínečná láska III

Podmínečná láska IV

Frank Underwood for President!

Hodit šavli

Samé problémy…, ehm, záležitosti

Ejčárština

Můj jednorožec!

Poplácejte nějakou rohožku!

Tip, jak na písemné testy

Check Your Czechia

Slova s významem hlubším, než si myslíte

Zvířata zanechávají „tracks“, lidé „footprints“

Latina I

Latina II

Co vám nikdo nikdy neřekne o výslovnosti

Odložte si domněnky ohledně výslovnosti na recepci

Lenošte usekáváním písmen!

VW (Ne, ani omylem das Auto)

Pusťme se do členů

Odbordelování anglických členů 1: Proč má angličtina členy?

Odbordelování anglických členů 2: Co je podstatné jméno?

Odbordelování anglických členů 3: Co je určité?

Odbordelování anglických členů 4: Jak být určitý

Odbordelování anglických členů 5: Hledej napravo!

Cvičení 1

Odbordelování anglických členů 6: Odbordelování určitého členu

Odbordelování anglických členů 7: Neurčitě konkrétní

Odbordelování anglických členů 8: Potíž s terminologií

Odbordelování anglických členů 9: Vlevo nehleď!

Cvičení 2

Odbordelování anglických členů 10: Poznámka k počitatelnosti a nepočitatelnosti

Odbordelování anglických členů 11: Paušalizování

Odbordelování anglických členů 12: zero tolerance

Cvičení 3

Odbordelování anglických členů 13: Mluvení v obecné rovině

Cvičení 4

Odbordelování anglických členů 14: Jsou Češi hloupí?

Odbordelování anglických členů 15: Buďte zdvořilí!

Cvičení 5

Odbordelování anglických členů 16: Srovnání „some“ a nulového členu

Cvičení 6

Cvičení 7

Cvičení 8

Cvičení 9

Cvičení 10

Odbordelování anglických členů 17: Výjimky a „výjimky“

Odbordelování anglických členů 18: Shrnutí

Cvičení 11

Odbordelování anglických členů 19: Kouzlo s členy

Odbordelování anglických členů 20: Řetězení determinátorů

Odbordelování anglických členů 21: Institucionální určitost

Determinátory

Determinátory (klíč)

Klíč

Appendix I

O autorovi

Předmluva

Před mnoha lety – více, než bych rád napočítal – se mě uplakaná studentka zeptala, jestli bych jí mohl odbordelovat pár věcí o angličtině. Výsledkem této prosby byl materiál pro tyto knihy: idiomy, předložky, triky, trocha psychologie, určitý přístup. Jejím hlavním požadavkem však bylo, abych objasnil nemalé záležitosti týkající se slovesných časů a systému anglických členů. Ve druhé knize jsem se snažil řešit slovesné časy. Stále jí dlužím odbordelování členů, které tvoří hlavní část současné práce.

Nemůžu doufat, že zodpoví všechny vaše otázky a objasní veškeré záhady. Téma a jeho nuance jsou široké jako oceán. Snažím se vám podat alespoň náznak myšlenky, že na tom, jak angličtina přemýšlí o členech, je skutečně něco systematického, a zároveň vám poskytnout představu o struktuře tohoto systematického myšlení. Doufám, že to pomůže.

L. P. 1066 – nikdy nezapomeneme!

V říjnu roku 1066 přeplul Vilém Dobyvatel kradmo Lamanšský průliv, svedl boj s anglickým králem Haroldem, porazil ho a ovládl zemi. Porážka to byla drtivá a v mnoha ohledech se podobala porážce Čechů v bitvě na Bílé hoře: místní šlechta byla zbavena majetku, rozprášena – a noví šlechtici po staletí nerozuměli místní mluvě. Z jazyka nájezdníků do sebe angličtina, byvši zredukována na řeč, jíž se mluvilo hlavně na venkově, vstřebala až 45 procent své současné slovní zásoby.

Jak si asi dokážete představit, mluvčí angličtiny takový zvrat událostí potěšil pramálo. Začali snovat pomstu. I stalo se, že bylo ukuto veliké spiknutí. Zemí křižovali tajní poslové s úkolem rozdmýchat rebelii, utvrzujíce všechny v tom, že každý rodilý mluvčí angličtiny má od Boha právo učinit, co je v jeho silách, aby zmotal, zprznil a všelijak zkomolil výslovnost každičkého francouzského slůvka, které se do anglického jazyka vetřelo. No, možná se to neodehrálo zrovna takhle, ale náramně se to poslouchá! Už jen proto, že tím vytáčíme Frantíky! (Francouzi se na oplátku mstí Angličanům – a vůbec těm, kdo anglicky hovoří – předstíráním, že jim nerozumějí. Proto jsem s prodavači v obchodech v Paříži mluvil česky. Já: „Dobrý den! Vím, že mi určitě vůbec nerozumíte. Ale taky vím, že na mě za pár vteřin budete mluvit anglicky.“ Prodavač v obchodě: „Do you speak English?“ Já: „A little.“)

Cenu vstupenky do anglicky mluvícího klubu jste povinováni uhradit tak, že se k této konspiraci přidáte a pomůžete nám k tomu, aby se Francouzům zvedly mandle. Nebude to pro vás nijak těžké. Koneckonců vím zaručeně, jak se Francouzům ježí vlasy na hlavě, kdykoli zaslechnou původně francouzská slova, která si půjčila vaše čeština. Ale ještě máte velké rezervy.

Vezměte si třeba koncovku „-et“. Francouzi ze sebe vyrazí jakési nepřízvučné /ej/. My ten zvuk vyslovujeme silněji a také ho poněkud protáhneme. Takže ze slova „ballet“ se pak stává téměř /ba’lej/, ale nezapomeňte vyslovit „a“ stejně, jako když s doširoka otevřenými ústy vyslovujete „a“ ve slovech „cat“ a „fat“. Podobně se s /ej/ setkáte na konci slov „bouquet“, „Chevrolet“, „chalet“ (fajnová horská chata) a jiných. Totéž platí o výrazu „buffet“, ale nesmíte zapomenout, že je třeba náležitě zmrvit francouzskou výslovnost hlásky „u“. Nic, co by se podobalo nafoukanému, skrz semknuté rty ceděnému zvuku, jaký vydává inspektor Clouseau v Růžovém panterovi. Kdepak. Jedná se o stejné „u“ jako ve slovech „but“, „shut“ a „run“.

To je pro dnešek z vaší lekce výslovnosti vše. A teď alou ven a najít nějakého Francouze – to by bylo, aby se neurazil.

Velká novina internetu!

Chci se s vámi podělit o historickou novinu z anglicky mluvícího světa. Jen si to představte, odteď budou New York Times, poté, co ke stejnému kroku přistoupily The Washington Post a americká tisková agentura Associated Press, psát „the internet“ místo „the Internet“. Pokud marně hledáte rozdíl, vezměte si na to lupu a hned vám bude jasné, že od nynějška nebudou Times psát slovo internet s velkým i.

Páni! Tak to je teda bomba! Když se na tom shodnou dvoje největší americké „zasloužilé noviny“ a ještě k tomu přední americká tisková agentura, obratem se to ujme po celém světě. (Mimochodem, „zasloužilé noviny“ jsou v USA ty se skvělou reputací a vlivem potřebným k tomu, aby si ji uhájily.) Už žádné velké i! No není to úžasné? Není to vzrušující? Není? Vážně?

No jo. Zřejmě si říkáte, že bych měl víc chodit mezi lidi. Možná, ale tohle je velká novina! Dejte na mě. Během celého dne na mě zákeřně vyskakovala ze zálohy ve všech on-line novinách, které čtu, v agregátorech zpráv, algoritmicky generovaných článcích na facebooku a jiných sociálních médiích. Všechno, všecko, všecičko na mě horem dolem chrlilo články na toto téma! A schválně, co myslíte? Pod mnohými z oněch on-line článků byla sekce pro komentáře a v ní doslova mraky komentářů. V jednom či ve dvou případech dokonce přes tisíc. A i když se tu a tam našel nějaký ten pomatenec, většina komentářů se zaobírala tím, jak dlouho už se ono téma probíralo v něčí kanceláři, ve škole, mezi přáteli, v rodině. Vedly se bouřlivé debaty. A člověk nemusí být žádný puntičkář, aby ho tato debata nezaujala. (Pro případ, že vás to zajímá: vlastní jména nepoužívají členy – „the Trump“, „the Biden“? – a píší se s velkým písmenem; běžná podstatná jména členy používají a nepíší se s velkým písmenem. Logicky má tedy být „Internet“ [jako jméno] nebo „the internet“ [jako podstatné jméno]. Kočkopes, kterého nám v minulých letech ze svého piedestalu šokantně sesílali editoři, zněl „the Internet“. Nedávné rozhodnutí je pravděpodobně odpovědí na revoltu, která následovala. Pryč s kočkopsem!)

Nedá mi to, abych nepřemýšlel o rozdílu mezi vámi a námi. My totiž nemáme žádný Ústav pro jazyk anglický. K podobným rozhodnutím se dobíráme společným konsensem. Nic víc, nic míň. Všechny názory, vynořující se třeba u piva, vybublávají na povrch a rozptylují se pod tlakem nahromaděným v okolí. Záleží na tom nám všem, protože na nás všech to záleží. Nesmírně si Ústavu pro jazyk český vážím a mnohokrát jsem byl vděčný za jeho radu a pomoc, ale stejně si myslím, že si my, angličtí mluvčí, užijeme přece jen větší zábavu.

Nová slova posledních let

Sice chvíli trvá, než učenci a pozorovatelé jazyka sestaví seznamy nejzdařilejších nových slov uplynulého roku, ale výsledky už máme. Pokud mé sloupky sledujete víc, než je zdrávo, možná vám neuniklo, že vloni jsem podobný nezařadil. To proto, že se žádná zajímavá nová slova neobjevila, snad s výjimkou výrazu „twerking“. Ten označuje tanec, jehož provedení je velmi nápadně sexualizované, byť tanečníci maně připomínají nešťastníky třoucí zadnicí o strom, aby se zbavili roupů.

Loňský rok se ukazuje být zajímavější. Pro oxfordský slovník je slovem roku „vape“, sloveso odvozené od slova „vapor“ (pára), ve významu kouřit elektronickou cigaretu. V těsném závěsu za ním se ocitlo slovo „selfie“ pro ony všudypřítomné obrázky, kdy lidé fotí s použitím mobilních telefonů sami sebe a vše vyvěšují na facebooku. To vedlo k hotové smršti podobně utvořených slov, jako například slova „legsie“, označujícího portrétování vlastních nohou, slova „couplie“ (od slova „couple“ čili pár), jež označuje snímek vás a vaší polovičky, a slova „gelfie“ (písmeno G pro „gym“ neboli posilovnu), označujícího potem zalitého jedince v posilovně ve chvíli, kdy je v ráži a může se blýsknout i nějakým tím svalem. Pak tu máme nové sousloví „selfie stick“, což je nová vychytávka, se kterou si podržíte mobilní telefon tak, abyste měli svůj autoportrét nafocen z co nejlepšího úhlu.

Z oblasti mezilidských vztahů doplnil slovníky nakladatelství Cambridge výraz „sigother“, splynutí původního sousloví „significant other“ jakožto označení pro osobu, která není vaším manželem či manželkou, ale znamená víc než jen pouhého přítele či přítelkyni. Pokud jde o činnosti, „binge-watching“ („binge“ – zde ve významu v jednom kuse) se používá pro sledování televizního seriálu, který jste si stáhli do počítače, jeden díl za druhým, od čehož se dlouhé hodiny nedokážete odtrhnout. Umím si živě představit, že je tato činnost natolik rozšířená, že si zaslouží samostatný odkaz ve slovníku. Tlak, kterému jsme vystaveni v zaměstnání, nám zase dal způsob stravování „al desko“, což je slovní hříčka se stolováním al fresco (pod širým nebem). V tomto případě to však znamená jíst u našeho pracovního stolu. A pokud by vám snad během jídla nějaké to sousto upadlo na podlahu, pak „five-second rule“, mýtus o tom, že pokud jídlo neleželo na zemi déle než pět vteřin, nestihly ho napadnout žádné bacily, má v oxfordském slovníku rovněž svůj samostatný odkaz.

A ještě tu máme nový slovníkový odkaz v kategorii „Jen v USA“. Jedná se o „turducken“, pokrm ze země nechutně obézních — krocana (turkey) nadívaného kachnou (duck), která je nadívaná kuřetem (chicken). Už přečtením posledních řádků jste přibrali odhadem dobrého půl kila. Dále, „beer/wine o’clock“ označuje denní dobu, kdy je čas začít popíjet. Jasnou výhodou tohoto výrazu je fakt, že daný čas je věcí názoru mluvčího. Zůstaneme-li u zažívání, máme tu slovo „hangry“, slepenec slov „hungry“ a „angry“, kterým se označuje člověk zlostného rozpoložení, jehož výbuch je vybuzen nedostatkem potravy.

Ze světa genderových záležitostí máme tři nová slova. Prvním je „manspreading“, splynutí slova „man“ a „to spread“ (roztáhnout), vystihující nešťastný zlozvyk některých mužů usadit se na veřejném místě – nejčastěji tam, kde je prostor k sezení stísněný – s nohama široce roztaženýma. Druhým výrazem je sloveso „to mansplain“. To vzniklo sloučením slov „man“ a „to explain“ a popisuje situaci, kdy muž vysvětluje ženě něco naprosto zjevného, jako by byla úplná blbka. Třetím slovem je zkratka „Mx.“. „Mr.“ označuje muže, „Miss/Mrs./Ms.“ ženu. „Mx.“ ponechává pohlaví neurčené. Pokud soudíte, že je to pěkně připitomělý nápad, můžete se ozvat s argumentem, že jeho původce postihl „a brain fart“, kteréžto slovo vzešlo ze spojení „brain“ (mozek) a „fart“ (prd). Myslí se tím pozoruhodný výpadek inteligence. Své zděšení můžete nadto vyjádřit tím, že zaboříte obličej do dlaní, což je v překladu „to make a facepalm“.

A nemůžeme opominout ani slova vzniklá v souvislosti s covidem-19: slovo „covidiots“, o které jsme obohatili náš slovník, když jsme na něhoho takového narazili, a sousloví „corona kilos“, vyjadřující, že jsme při tom vysedávání doma a popíjení neúměrného množství „quarantini“ přibrali.

Je to jen otázka času

Při mé práci mají věci ve zvyku vynořovat se zas a znovu na různých hodinách, a to i během jediného týdne. Někdy jde o nahodilou frázi nebo něco z gramatiky, o čem by všichni najednou chtěli mluvit. Není pro to jiné vysvětlení, než že jde o čirou náhodu… anebo jsou skvrny na slunci. Ať už je to jakkoli, onehdy si spousta lidí lámala hlavu nad povahou času, a tak mě napadlo, že se o část našich rozhovorů podělím.

Předně jsme narazili na věčné zmatky kolem variant „time“ či „a time“. Mnozí s tím zápolí i z toho důvodu, že čeština neoplývá soustavou členů („a/an“, „the“ atd.). „Time“ ve spojení s tím, co profíci nazývají „zero article“, je nepočitatelné, kdežto „a time“ počitatelné je. (Jste-li nadále zmatení tím, co je počitatelné a co je nepočitatelné, nebuďte. Jestliže můžete mít něčeho víc než po jednom, je to počitatelné, a pokud ne, není.) Nepočitatelný čas je v angličtině ve větě „Time is endless“. To, co z výrazu „time“ dělá čas nepočitatelný, je fakt, že se týká času obecně, nikoli nějakého určitého okamžiku. Naproti tomu „I had A good time“ vystihuje konkrétní časový úsek, dejme tomu večírek, kde jste se strašně opil(a) a tančil(a) nahý (nahá) na stole. To je úsek pěkně počitatelný od vašeho příjezdu až po moment, kdy vás přátelé nasoukali, zpola v kómatu, do taxíku.

Dalším odvěkým oblíbencem je rozdíl mezi „on time“ a „in time“. Pokud vám někdo poradil, že jde o rozdíl mezi výrazy „včas“ a „načas“, měl mylné informace. Rozdíl je jednoduše nepřeložitelný. Ale i tak je jasný. „On time“ se měří v hodinách, minutách a vteřinách; „in time“ se může pochlubit výsledkem. Co tím myslím? Tramvaj má podle jízdního řádu přijet v 7:27. Dnes přijela v 7:27. Byla tu „ON time“. Dceřin školní koncert začal v 20:00, ale já dorazil pozdě. Když jsem vešel do dveří, naštěstí začínala zrovna zpívat. „I arrived IN time to hear her sing“, přičemž ono „to hear her sing“ je výsledek. Také se na to dá dívat tak, že po „in time“ následuje něco, co by mohlo být vedlejší účelová věta uvozená slovem „aby“.

Jste stále zmatení? Vraťme se k té tramvaji. Dejme tomu, že mi trvá pět minut dojít k zastávce. Dnes ráno jsem měl sice tříminutové zpoždění, ale pádil jsem jak olympský bůh a doběhl „ON time“. Také bych mohl říct: „I arrived IN TIME TO CATCH MY TRAM“, kdy ono „to catch my tram“ je výsledek.

Snadné, co?

Análně retenční

Jeden můj český přítel zaslechl anglicky mluvícího kolegu, jak svého šéfa označuje přídavným jménem „anal“, a nesměle se mě zeptal, zdali se v šéfově kanceláři neděje snad něco nemístného. Ujistil jsem ho, že se hovor netýkal sexuálních zálib. „Anal“ je zde zkrácením výrazu „anal retentive“ (myšleno análně retenční osobnost), převzatého z teorie Sigmunda Freuda. Pokud nejste s Freudem obeznámeni, o něm je všeobecně známo, že se zasloužil o založení psychoanalýzy jako výzkumného oboru, a tím pádem objevil zcela nový způsob vydělávání peněz bez práce. Ne, nerozporuji, že byl génius. Byl první, kdo se jal prozkoumat mechanismy působení nevědomí. Bez něj by neexistovalo celé jedno knižní odvětví svépomocných knih. Také Isaac Newton byl génius a ten si zase rád vpichoval jehly do očí. Kdo jsem já, abych na někoho ukazoval prstem?

Freud postuloval jednotlivé etapy dětského vývoje. Nejprve je „orální stádium“, kdy dítě zakouší svět a získává největší uspokojení skrze ústa. Podle Freuda by události v tomto stadiu mohly vést k tomu, že se z člověka stane buďto družný lev salonů a požitkář, nebo ctižádostivý a sobecký tyran, který chce všechno. Vše se mělo odvíjet od toho, kdy a jak matka odstavila své děcko od kojení, což vyústilo v celá desetiletí, kdy si ženy dělaly nemnohé starosti.

Pokud hrůza z života nezachvátí dítě už v orálním stádiu, další na řadě je takzvané anální stadium. Tehdy se dítě učí ovládat své tělesné funkce, tj. nacvičuje chození na nočník. Nevybíravě drsný nácvik, erotické pocity spojené se „zadržováním potřeby“ nebo to, že se dítě naučí používat svou tělesnou funkci jako způsob sebevyjádření (!), se mohou odrazit v pozdějším vývoji.

Análně retenční osobnost pak potlačuje své pudy, je panovačná, neústupná a úzkostlivě přepečlivá v titěrných detailech. Stačí si v duchu představit nemluvně s úporně zaťatou tvářičkou, kterak se všemocně soustředí na to, aby udrželo svěrač zavřený, a jste doma. U kolegů a nadřízených to má často spojitost s nezvykle uklizenými pracovními stoly (vždycky špatné znamení) a až malichernou pozorností věnovanou sebemenším drobnostem, které jsou obecně ztrátou času pro všechny. Takže pokud uslyšíte, že se o někom říká, že je „anal“, řeč je o tomhle.

Je ovšem fakt, že Freud vymyslel ještě jiný osobnostní typ spojený s výkaly, a ten je příliš zábavný, než abych ho nezmínil. Jde o „anal explosive“ (análně expulzivní), opak análně retenční osobnosti. To jsou lidé náchylní k emočním výlevům, dezorganizaci, přehnanému sebevědomí a všeobecné bezstarostnosti. Jinými slovy mají ve zvyku kálet na všechno a na všechny. Je to obrázek osobnosti, která nechává věci zajít až k bodu zlomu a pak vypustí všechno ven… explozivně.

Myšlenka, že velká část chování vašich kolegů je v samé podstatě založena na sračičkách, je jedním z Freudových přesvědčivějších postřehů.

Podmínečná láska

Jak jsem psal, je až podivuhodné, jak se jedno určité téma vyloupne na různých hodinách! Ať je důvod jakýkoli, v posledních týdnech si bezmála každý stěžoval na věčné zmatky ohledně podmiňovacího způsobu. Znáte to, věty typu „If I have time…“, „If I had time…“ a „If I’d had time…“. S jakou chutí všichni bědují! Ale u mě soucit nehledejte. Nechci se nijak holedbat – každý, kdo mě zná, ví, že jsem měl a stále mám s českým jazykem svoji snůšku problémů –, ale český podmiňovací způsob, který se svou strukturou pozoruhodně podobá anglickému, jsem sfouknul hravě! Je ovšem fakt, že jsem se ho nikdy neučil biflováním pravidel. Měli byste udělat totéž. Na podmiňovacím způsobu je totiž báječné, že v něm nejsou žádné výjimky. Tvary se nikdy nemění, tak proč nezačít jednoduchým drilem? Až je budete mít v malíku, můžete se trápit tím ostatním.

Postupoval jsem tak, že jsem si přichystal tři věty a potom si je opakoval jako maniak asi dvatisícekrát, dokud mi prostě nezačaly naskakovat automaticky. Bavíme se o tzv. „svalové paměti“. Hráči tenisu nepřemýšlejí o úhlech svých úderů; tréninkem si vytvořili spojení mezi mozkem a tělem do té míry, že se pohybují nenuceně, a tím pádem mají prostor k přemýšlení o dalších prvcích hry. Když uděláte totéž, vaše ústa budou vědět, co mají automaticky a bez přemýšlení říkat, a mozek se tak může namísto gramatiky soustředit na vlastní sdělení.