Danielle Steel

DĚTSKÁ HRA

Přeložila Michaela Melišíková

CHILD’S PLAY

Copyright © 2019 by Danielle Steel

All rights reserved.

Translation © Michaela Melišíková, 2023

ISBN 978-80-249-5097-6

Obsah

- 1

- 2

- 3

- 4

- 5

- 6

- 7

- 8

- 9

- 10

- 11

- 12

- 13

- 14

- 15

- 16

- 17

- 18

- 19

- 20

Mým úžasným a milovaným dětem,

Beatrix, Trevorovi, Toddovi, Nickovi,

Samantě, Victorii, Vanesse,

Maxxovi a Zaře.

Nechť jsou vaše rozhodnutí vždy správná,

nechť si zvolíte milující, starostlivé partnery,

kteří o vás budou pečovat,

opatrovat vás a chránit,

dokážou vás rozesmát

a spolu s vámi snít.

Nám všem, rodičům,

jež naše děti

nikdy nepřestanou překvapovat!!

Děkuji vám za vše, co se od vás mohu naučit!

Mám vás moc ráda!

Máma / d.s.

… Ale každý, kdo slyší tato má slova a neplní je, bude podoben muži bláznivému, který postavil svůj dům na písku. A spadl příval, přihnaly se vody, zvedla se vichřice, a obořily se na ten dům; a padl, a jeho pád byl veliký.

… A tak každý, kdo slyší tato má slova a plní je, bude podoben rozvážnému muži, který postavil svůj dům na skále. Tu spadl příval, přihnaly se vody, zvedla se vichřice, a vrhly se na ten dům; ale nepadl, neboť měl základy na skále.

MATOUŠ 7:26–27, 24–25

Pozn. redakce: Uvedené citace byly použity z českého ekumenického překladu Bible.

1

Byl to jeden z prvních teplých dní zkraje června. Kate Morganová pohlédla na pečlivě urovnané složky na svém pracovním stole. Žila spořádaným životem a spokojená byla pouze tehdy, když se vše kolem ní nacházelo v absolutním pořádku. Před devatenácti lety jí zemřel manžel, což pro ni znamenalo obrovský šok. Z absolutního chaosu musela dát věci rychle do pořádku. Jejich dětem, Tamaře, Anthonymu a Claire, bylo v té době třináct, deset a sedm. Jí samotné bylo pětatřicet a nikdy by ji nenapadlo, že by mohla v tak raném věku ovdovět.

Její manžel, Tom Morgan, patřil mezi velmi oblíbené kongresmany. S Kate se seznámili během studií, ona chodila na pregraduál a on studoval práva, a hned po promoci byla svatba. Tom snil o vstupu do politiky, kdežto ona si představovala, že bude dál studovat, rovněž právnickou fakultu, jenže místo toho se ho jako správná žena jala plně podpořit v politické kariéře a vychovávat jejich tři děti. Jednoho dne, právě když mířil na návštěvu na sever od New Yorku, kde nedávno předtím došlo k záplavám a on chtěl tamním obyvatelům vyjádřit podporu, se s ním v bouři zřítila helikoptéra. Televizní a jiní reportéři ho ve svých příspěvcích označovali téměř za světce moderní doby. Od chvíle, kdy ho poprvé zvolili do Kongresu, se Tom se svou přátelskou, otevřenou a přístupnou povahou těšil obrovské popularitě. Celou jeho rodinu tato tragédie hluboce zasáhla a Kate trvalo poměrně dlouho, než dokázala životu svému i svých dětí najít nový smysl. Tom byl úžasným otcem a po většinu manželského života i dobrým a milujícím manželem. Nyní, o devatenáct let později, děti jeho památku stále uctívaly a Kate dohlížela na to, aby na něj nikdy nezapomněly.

Peníze z životní pojistky, které jim umožňovaly pohodlný, byť ne nadmíru luxusní život, poskytly Kate možnosti, na něž v minulosti ani nepomyslela. Rok po manželově smrti nastoupila na právnickou fakultu Kolumbijské univerzity v New Yorku. Zvládat studium a péči o děti nebylo vůbec snadné, ovšem ona si sehnala placenou hospodyni, a s dětmi jí pomáhala dokonce i matka. Ve svých šestatřiceti byla Kate nejstarší studentkou v ročníku a promovala v devětatřiceti s červeným diplomem.

V advokátní kanceláři Berrigan Feldman & McCarthy pracovala od té doby, co úspěšně složila advokátní zkoušky, tedy uplynulých patnáct let, a v současnosti se těšila funkci seniorní partnerky. Profesně se zaměřila na právo obchodních společností a v civilních věcech se jí velice dařilo. Na starost měla i některé z nejvýznamnějších firemních kauz.

Během několika následujících měsíců měla Kate na programu tři soudní procesy, ledaže by se oběma stranám sporu podařilo dohodnout na smírném řešení. Ve svém pracovním životě se dala považovat za silnou a neústupnou vyjednávačku, avšak v soukromí byla oddanou a něžnou matkou. Svou práci milovala a po kariérním žebříčku stoupala prudce vzhůru, čemuž se její děti dokázaly přizpůsobit. Byly na svou matku stejně hrdé jako ona na ně. Tvrdě dřela a svým dětem byla řádným vzorem. Ty teď už byly dospělé, a tak měla Kate na svou práci více času a věnovala se jí s ještě větší vervou. Když však byly děti menší, měla co dělat, aby doma všechno zvládla. Dělat s nimi každý večer domácí úkoly, vozit je na sportovní utkání a školní představení, to všechno bylo nesmírně náročné, ale jí se to podařilo. Od svých dětí očekávala maximální snahu a sobě i jim nastavila laťku doopravdy vysoko. Ve výsledku to stálo za to: ze všech tří dětí – rovněž velmi dobrých studentů – vyrostly spolehlivé a vyrovnané osobnosti, které si šly, co se kariéry týkalo, za svými sny. S žádným z nich nikdy neměla vážnější problém, což sice Kate považovala za samozřejmost, ale čas od času si musela připustit, že má skutečné štěstí.

Své děti plně podporovala, aby si šly profesně za tím, co jim dávalo největší smysl. Smrt otce se jim podařilo překonat bez viditelných známek újmy: v rodině se nevyskytovaly žádné problémy s drogami ani alkoholem, nikdo ve škole nepropadal, nenastaly žádné potyčky se zákonem. Ani jedno z děvčat neplánovaně neotěhotnělo. Kamarádky Kate upřímně záviděly. Všechny její děti byly laskavé osobnosti se sociálním cítěním, absolventi dobrých škol i univerzit. Díky penězům z Tomovy pojistky a Katinu vlastnímu úsilí se jim finančně dařilo velmi dobře. Navzdory velmi akčnímu životnímu stylu a náročným povoláním byla ráda za jakoukoli příležitost, kdy mohla s dětmi strávit trochu času.

Žádné z jejích dětí nežilo v manželském svazku, ovšem syn Anthony se před šesti měsíci zasnoubil. Kate se jeho snoubenka velmi líbila. Anthonymu bylo devětadvacet, Amandě o rok méně. Její otec působil jako investiční bankéř žijící v Bronxvillu a profesně se mu velice dařilo. Amanda sice předtím studovala na vcelku dobré vysoké škole, jenže studium přerušila a nastoupila na pozici asistentky redaktorky časopisu Vogue. Pracovala v sekci krása, přičemž krásná byla i ona sama – stejně jako Kate měla i Amanda blond vlasy a modré oči. Obě ženy byly vysoké. Amanda, která se na veřejnosti poprvé objevila na newyorském plese před deseti lety, se mohla živit i jako modelka. Její rodiče se řadili mezi prominentní smetánku a velmi milé lidi. Kate synovi snoubenku plně schvalovala, líbila se jí představa života, který ti dva společně mohli vést.

Anthony absolvoval studia na Massachusettském technologickém institutu a dalo se o něm říct, že je počítačový génius. Rovněž působil jako grafický designér a navrhoval videohry pro největší videoherní společnost na světě. Byl hezký, milý a talentovaný, ovšem ve společenské sféře poněkud neohrabaný, a proto Kate věděla, že s Amandou po boku si dokáže najít přátele na dobrých místech, nejen ty podivíny, s nimiž spolupracoval. Díky snoubence si rozšíří obzory a nebude jen celý den sedět u počítače, který ho často uchvátil natolik, že zapomínal na všechno ostatní.

Amanda ho brávala na různé večírky a čas od času o nich psali i v oddíle deníku New York Post věnovaném celebritám. Kate se z pozornosti, kterou jim média věnovala, vždy radovala. Byla přesvědčená o tom, že Amanda bude úžasnou manželkou. Třebaže ji práce ve Vogue bavila, po žádné větší kariéře neprahla. Hlavní ambicí pro ni bylo manželství.

Během uplynulého půl roku se Amanda spolu se svou matkou věnovala každičkému detailu plánované svatby. Již v onom týdnu, kdy se s Anthonym zasnoubili, si pořídila svatební šaty, což se jeho sestrám zdálo hloupé, Kate naopak roztomilé. S Amandou se Anthony seznámil minulé léto na svatbě jedné společné přítelkyně na ostrově Martha’s Vineyard a zásnuby proběhly hned o Vánocích. Svatba se měla konat již v prosinci, tedy za pouhých šest měsíců.

Jakmile si v kanceláři perfektně uklidila, mířila Kate ladným krokem k výtahu. Se svými dlouhými světlými vlasy, jež nosila sčesané dozadu, na svých čtyřiapadesát rozhodně nevypadala – spíše tak o deset let mladší. Měla štíhlou a atletickou postavu, za niž vděčila i osobnímu trenérovi, který k ní třikrát týdně docházel. V radostném očekávání z nadcházejícího setkání se svou nejmladší dcerou Claire vcházela do francouzské restaurace vzdálené pouhých deset minut od kanceláře na rohu Park Avenue a 54. východní ulice. Claire měla tmavé vlasy i oči po otci. Byla drobnější než Kate a měla v sobě přirozený sex-appeal, čehož si sama ani nebyla vědoma. Profesně šla v matčiných šlépějích. Před rokem promovala na právnické fakultě Newyorské univerzity a v současné době pracovala jako advokátka pro jednu konkurenční kancelář, která se stejně jako ta Katina zaměřovala na firemní právo.

Ve svých šestadvaceti započala kariéru vskutku fantasticky, což její matku velmi těšilo. Claire se na ni i často obracela s žádostí o radu. Nyní čekala venku před restaurací, oblečená do krátké černé sukně a v botách na vysokých podpatcích. Vlasy měla vyčesané do vysokého drdolu. Kate se při pohledu na dceru celá rozzářila. Jejich kanceláře byly situovány nedaleko od sebe a Kate těšilo, že si s dcerou může občas dopřát oběd. Dívka byla temperamentní, veselá a čišelo z ní mládí. Rovněž byla nezkrotnou romantičkou. Měla za sebou celou řadu krátkodobějších vztahů, a to během studií na právnické fakultě i po nich. Vztahy ovšem nikdy netrvaly dlouho, bývaly velmi intenzivní, nicméně vášeň z nich obvykle rychle vyprchala. Claire si posléze bez problémů našla náhradu, samota ji nikdy dlouho netrápila. Na rozdíl od své sestry Tammy, působící jako seniorní viceprezidentka marketingového oddělení Chanelu, která na randění nikdy čas neměla, se Claire nedostatkem mužů ve svém životě trápit nemusela. Tammy naopak vždy tvrdila, že se nějakým seznamováním bude zabývat až později. Po kariérním žebříčku prudce stoupala, avšak na úkor osobního života, jejž zanedbávala – obdobně jako její matka. Claire se dařilo kombinovat obojí, tvrdě dřít i vést milostný život. Muži jí jednoduše nedokázali odolat.

Kate se s dcerou přivítala a společně vešly do restaurace, kde neunikly zájmu ostatních. Po Claire se muži ohlíželi již od puberty a její matka byla rovněž krásná žena. Vrchní číšník měl z návštěvy obou žen radost a zavedl je k jejich oblíbenému stolu v rohu restaurace.

„Vypadáš spokojeně,“ poznamenala Kate, jakmile se obě usadily. Claire se s přikývnutím zachichotala.

„V práci mě pověřili, abych shromáždila všechna fakta ke třem novým – a moc zajímavým – kauzám.“ Třebaže matce nikdy nevyzradila důvěrné informace, ráda si s ní o práci povídala a zajímala se o její praktické poznatky z oblasti práva a precedentů týkajících se případů, na nichž pracovala.

„Tak to se rozhodně nebudeš nudit,“ škádlila ji matka. K obědu si objednaly humrový salát a bleskurychle přecházely od jednoho tématu k druhému. „Viděla ses v poslední době s Anthonym?“ zjišťovala Kate, jakmile dojedly salát a objednaly si kávu.

„Ale vůbec… Už se s ním prakticky nevídám. Neodpovídá mi ani na esemesky. Minulý víkend jsem si s ním volala přes FaceTime, ale byl právě u Amandiných rodičů v Bronxvillu. Je pořád jenom s ní. Asi se mu líbí ten jejich bazén. Občas mám pocit, že ho snad unesli mimozemšťani. Bývala s ním legrace, ale teď nemá čas na nikoho kromě Amandy.“

„Jsou přece zasnoubení. Je úplně v pořádku, že spolu chtějí trávit co nejvíc času,“ odvětila Kate klidně. Věděla, že se její a dceřiny názory na toto téma diametrálně liší.

„Ona pořád mluví jenom o svatbě. Šaty, boty, šaty pro družičky, kytky… Do roka ho unudí k smrti. Zaslouží si někoho lepšího, mami, a ty to víš.“

„Podle mě je pro něj skvělá,“ oponovala jí matka stejně jako pokaždé, když se na toto téma spolu bavily. „Je z dobré rodiny. Má milé rodiče. Studovala na výborné škole.“

„Jo, ale tím svým vzděláním úplně mrhá, zatímco vybírá rtěnky do Vogue, aby o nich někdo mohl napsat článek. Anthony se z ní úplně zblázní. Nebuď takový snob, mami. Každému je ukradené, že je to ‚debutantka‘. Po svatbě bude zase mluvit jen o dětech a bude ještě nudnější než kdy dřív. Anthony není na děti připravený. Nejspíš žádné dítě v životě neviděl, maximálně v nějaké videohře. To Amanda ho do těch zásnub natlačila.“

Kate se zatvářila vážně. „On ji ale miluje, Claire, i když ti to třeba nedává smysl.“

„Vážně? Pokaždé když je spolu vidím, připadá mi jako srnka, co na ni uprostřed cesty září reflektory. Ona ho ani nenechá, abychom se spolu viděli o samotě. Vždyť je to můj brácha. Dřív jsme se spolu dokázali zasmát, ale teď začíná být stejně nudný jako ona. Je to k pláči.“

„Až se vezmou, začnou se zabývat i jinými věcmi. Teď je však prioritou svatba,“ opáčila Kate s přesvědčením.

„Jo, její priorita, ne jeho. Proč pro něj nechceš něco víc, mami, někoho chytřejšího nebo zajímavějšího?“

„Ona mu vytvoří opravdový domov. A to Anthony potřebuje. Jinak se v tom svém virtuálním světě dočista ztratí. Amanda je tím nejlepším, co ho mohlo potkat.“

„Nemůžu uvěřit tomu, že si to vážně myslíš. Kdybych dělala takovou práci jako ona, asi bys mě zabila.“

„Ty ale nejsi jako ona,“ podoktla Kate.

„Babička se mnou taky souhlasí,“ namítla Claire, jako by její slova byla rozhodující. Katina matka byla pro její děti druhou nejdůležitější osobou a své názory dávala hlasitě najevo. Kate jí zpravidla naslouchala, tentokrát však nikoli. Margaret Chapmanové, Katině matce, bylo šestasedmdesát a byla to energická a temperamentní žena. Dokud před třemi lety neodešla do důchodu, působila jako psycholožka a partnerská poradkyně. Kate s matkou neměla klasický vztah mezi rodičem a dítětem – vždy byly rovněž nejlepšími přítelkyněmi.

„Tentokrát se obě pletete, věř mi,“ odpověděla Kate bez zaváhání. „Kdyby se tvůj bratr oženil s někým, jako je on sám, nedovedli by spolu najít kuchyni ani uvařit večeři a umřeli by hladem.“

„Copak Amanda umí vařit? Ale no tak. Vždyť ona ho nutí, aby ji dennodenně bral do restaurace.“

„To mu neuškodí. Kdyby to nedělala, pracoval by v kanceláři klidně do dvou do rána. Ona se k němu prostě hodí, pěkně se s ním doplňuje.“ Kate byla ve svém názoru neoblomná, naopak se z jejich vztahu od samého počátku nesmírně radovala.

„Nemůžu ji vystát,“ odfrkla si Claire zasmušile. Na toto téma se prostě neshodnou. Matka, která doufala, že by snad mohly hovořit o něčem jiném, ji nepřestávala napjatě pozorovat. Pak se dívka opět začala usmívat.

„Proč mám takový pocit, že se raduješ ještě z něčeho jiného než jen z těch třech případů?“ Claire měla ve tváři klasický výraz, který značil jediné: do někoho se pobláznila. Kate své děti znala víc než dobře. „Nový muž na obzoru?“ Claire byla k matce zpravidla velmi upřímná. Neměla žádná tajemství – ostatně, ani je jaktěživa nedokázala udržet. Byla takovou romantickou dušičkou celé jejich rodiny.

„Hmm… možná,“ odpověděla neurčitě, zatímco před ně číšník pokládal šálky s kávou. Zasněně se na matku usmívala a nálada se jí rázem úplně změnila. „Někoho jsem potkala, mami. Je naprosto úžasný. Nikdy jsem nepoznala nikoho, jako je on.“ Kate jí sice nemínila připomínat ty stovky případů, kdy už od ní podobná slova zaslechla, ovšem dcera jí to stejně poznala na očích. „Ne, vážně, mami. Je to dospělý muž. Žádný puberťák.“ Obvykle měla tendenci zamilovávat se do nezodpovědných mladíků. A jakkoli jí snad ze začátku krátkých románků připadali atraktivní, dlouho si její zájem udržet nedokázali.

„Tak to má bod navíc. Jak ses s ním seznámila?“ zeptala se dcery, přičemž doufala, že ne přes nějakou aplikaci. Kate měla proti internetovým seznamkám silnou averzi a často ji i dávala najevo. Podle ní představovaly ideální způsob, jak poznat sociopata nebo lháře, a byly tedy značně rizikové.

„Seznámila jsem se s ním v práci,“ odvětila Claire tajuplně.

„Je to nějaký mladý právník jako ty?“ odtušila Kate. Ve většině advokátních kanceláří svou kariéru zahajovala spousta mladých atraktivních mužů, což by v jejích očích nevypadalo vůbec špatně. Claire zavrtěla hlavou a Kate zdvihla obočí. „Partner?“ To by mohl být vcelku problém, zejména pokud se jedná o seniorního partnera, který se honí za mladou sukní. Co hůř, mohl by být i ženatý. Kate doufala, že to snad není ten případ. Claire opět zavrtěla hlavou. „Ale no tak, už mě nenapínej! Je to nějaký úředník? Vrátný? Poslíček?“ škádlila ji.

„Je to náš klient,“ odpověděla dívka zasněně a její matka svraštila čelo.

„A jéje, to by mohlo být hodně komplikované. Ví o tom tvůj šéf?“ vrtěla hlavou.

„Přizvali mě na jednu konferenci, kde mělo dojít k uzavření dohody, abych jim dělala poznámky. Když pak všichni odešli, pár minut jsme spolu mluvili. Jakmile se na mě podíval, věděla jsem, že je to on.“ Jak svou dceru poslouchala, musela se ovládat, aby nezaúpěla. Něčím podobným už si spolu v minulosti prošly. S klientem jejich advokátní kanceláře by to však mohl být problém, Claire by mohla přijít o práci. Přinejmenším bylo nutné, aby o svém vztahu pověděla nadřízeným. Kate cítila, že jim dcera dluží upřímné vysvětlení.

„Kdy k tomuhle došlo?“ reagovala Kate šokovaně.

„Před dvěma měsíci. Od té doby se vídáme skoro každý den.“

„Je ženatý?“ S ženáčem si její dcera dosud nikdy nic nezačala.

„Samozřejmě že ne. Na žádné ženění nemá čas. Pořád jen pracuje. Mami, já vím, že to zní bláznivě, ale on je ten pravý. Říká o mně to samé. Tehdy, když jsme se poprvé uviděli, to byla naše osudová chvíle.“ Kate by se nad naivitou své dcery nejraději rozplakala.

„Po dvou měsících to přece nemůžeš vědět. Ještě je příliš brzy. Kromě toho jsi moc mladá.“ Bylo jí však jasné, že jakmile jde o lásku, tento důvod na dceru nikterak nezapůsobí.

„Ty jsi byla v mém věku už dávno vdaná a měla jsi dvě děti,“ namítala Claire.

„To je něco úplně jiného. Tehdy se lidé brávali mladí a kromě toho jsme s tvým otcem spolu chodili mnohem déle než dva měsíce. Poznat, že k tobě někdo patří, přece po tak krátké známosti nejde. Hlavně o tom musíš povědět lidem ve firmě. Nemůžou ti sice zakázat, abyste se i nadále stýkali, ale měli by o tom vědět. A na jeho kauzách už pracovat nemůžeš.“

„O to ani nejde. S protistranou uzavřel dohodu.“

„I tak bys jim o tom měla povědět, aby se to později nedozvěděli odjinud. Broučku, buď opatrná. Nemůžeš se bláznivě zamilovat do každého ze svých klientů.“

„To taky nedělám. Jsem blázen jenom do něj.“ V tu chvíli působila jako malé dítě. Claire byla v porovnání se svými sourozenci nedospělá a od malička tak trochu rozmazlená. U každého jí takové chování vždy prošlo. Mnohdy se vydržela nasupeně šklebit i celé týdny, dokud nedostala to, po čem toužila.

„Jak se jmenuje?“ ptala se jí matka stále znepokojeně. Podle Claire se jako vždy jednalo o vážnou známost, jenže ona to tak cítila pokaždé.

„Reed Bailey.“ Matka se na moment odmlčela. To jméno znala. Znali ho všichni. Bailey byl jeden z nejúspěšnějších podnikatelů investujících do rizikových start-upů v New Yorku. Pracoval pro významnou firmu ze Silicon Valley a do New Yorku se vrátil proto, aby tam založil svůj vlastní podnik, který obrovsky prosperoval. Kate dumala nad tím, jestli si s její dcerou jen tak nezahrává. Jelikož mu bylo téměř čtyřicet, nezdálo se jí pravděpodobné, že by se do její, byť krásné dcery zamiloval tak jako ona do něj. Kate věděla jen o jeho dosavadním profesním úspěchu, o jeho osobní pověsti nikoli. Na první pohled se mohlo zdát, že se jedná o úchvatného muže. Měla ovšem pochybnosti o tom, že by právě Reed Bailey mohl být pro Claire tím pravým. Určitě se nemusel zajímat jen o mladou začínající právničku – mohl dostat každou ženu, na kterou se podíval.

„Kolik mu je let?“

„Třicet devět. Nikdy nebyl ženatý. Moc rád by se konečně usadil a založil rodinu. Prý si na to jen zatím nenašel čas a nepoznal tu pravou.“ Kate věděla, že to je ta nejklasičtější mužská odpověď na otázku, proč se ve svém věku dosud neoženil.

„Ty máš ale na nějaké zakládání rodiny ještě dost času.“ Claire byla stále děcko, a to v mnoha ohledech. „A on je úplně někde jinde než ty. Jsi pro něj vážně příliš mladá.“

„Já vím, mami. Ale je do mě blázen a já do něj taky. Jsem přesvědčená o tom, že je ten pravý. Prý si dokáže představit, že se mnou jednou bude mít děti, a jsem první, komu to kdy řekl.“ Ta holka se hnala prudce vpřed jako mezek.

„Mohla bys aspoň tolik nespěchat? Pokud je vážně ten pravý, máte spoustu času se pořádně poznat. Tahle rozhodnutí byste neměli dělat hned teď, ani jeden z vás. Přeskočila mezi vámi jiskra, fajn. Ty jsi krásná, mladá žena. Jsi inteligentní a veselá. Měla by sis dát trochu načas. To byste měli oba. Věčnost je dlouhá doba, Claire. Jestli to tak má být, ještě chvíli to počká.“

„My ale čekat nechceme, mami. Zeptal se mě, jestli se k němu chci nastěhovat.“ Kate z těch slov takřka spadla brada. Kam ti dva tolik pospíchali? Když člověk něco uspěchá, nikdy z toho nic dobrého neplyne.

„Přemýšlej o tom chvíli. Můžeš s ním chodit, lépe ho poznat. Ale přece se hned nebudeš zbavovat svého bytu a stěhovat se k němu. Tohle jsi už přece v minulosti prožila,“ napomínala dceru. Ta se však zatvářila uraženě.

„Ne, neprožila. Tohle je jiné. Ty tomu nerozumíš.“

„Ale rozumím. Musíš uvažovat racionálně. Teď se ti to možná zdá dokonalé, nicméně prakticky ho neznáš. Dej si trochu načas.“

„On je ten pravý, mami. Já to vím.“ Kate by dceru nejraději propleskla, aby se vzpamatovala, ale to nemohla. Zbývalo jen modlit se, aby se Claire zamyslela a trochu zpomalila. Teď se však jednalo o vztah s dospělým mužem a Kate netušila, jestli jej Reed Bailey bere vůbec vážně, nebo je to pro něj celé jen hra. Evidentní bylo pouze to, že se do něj Claire bezhlavě zamilovala a o radu své matky vůbec nestála. Ostatně o ni nestála nikdy. Kate jen chtěla zabránit tomu, aby její dceři někdo ublížil. To, co jí ten muž tvrdil, bylo poměrně zásadní. Přímo ji těmi slovy opíjel a okouzloval ji víc a víc.

„Však si o tom ještě promluvíme. Zkus se alespoň nehnat tak kupředu a snaž se ho spíš poznávat. Teď už musím běžet na schůzku. Mám ji ve tři a nesmím přijít pozdě.“ Kate zaplatila oběd, který ji stále tížil v žaludku, a společně se zdvihly k odchodu. Když byla Claire v takovém rozmaru, nebylo s ní snadné pořízení. Ze všech tří dětí byla právě ona tou nejvíce umanutou. Kate nezbývalo než svou dceru ponechat jejímu osudu, a přitom jí zůstávat nablízku. Těšila se, že se o novinky podělí se svou matkou, s níž měla domluvenou večeři.

Políbila dceru na rozloučenou a vrátila se do kanceláře. Dceřiným přiznáním byla tak vytočená, že se po cestě málem srazila se dvěma chodci. V minulosti Claire nikdy neprožila žádné velké drama s láskou, ale Reed Bailey byl mocný muž a Kate neměla ani ponětí, co za tím vězí. Zároveň silně pochybovala o tom, že by po dvouměsíčním randění považoval její dceru za „tu pravou“. Než došla do kanceláře, celá se kabonila. Chvilku před plánovanou schůzkou se za ní stavil jeden z jejích partnerů, Adam Berrigan.

„Nějaké špatné zprávy ohledně případu?“ otázal se znepokojeně. Kate zavrtěla hlavou.

„Ale ne, promiň. Je to něco jiného. Právě jsem přišla z oběda s dcerou.“

„Aha, tak to naprosto chápu.“ zasmál se kolega. „Moje dcera právě přerušila studium na vysoké. Chce se přestěhovat do Florencie a stát se umělkyní.“ Její děti nic takového nikdy neudělaly. Vždy se všechny chovaly rozumně – nakonec i Claire.

Uchopila složku, která ležela připravená na stole, a následovala Adama do zasedací místnosti, kde se mělo konat jednání s velmi nepříjemným odpůrcem a jeho advokátem. Bude to vskutku dlouhé odpoledne. Myšlenkami nad vztahem své dcery se v tuhle chvíli musela přestat zabývat. Stejně se nejspíš jednalo o nějaké krátkodobé pominutí smyslů, které brzy přejde. Třebaže si teď Claire myslí, že je pro ni Reed ten pravý, Kate byla přesvědčená o tom, že jí to zapálení nevydrží déle než jindy. Všechny její románky byly doposud krátkodobé a příliš líbezně nekončívaly.

2

Když Kate odcházela v sedm večer z kanceláře, venku bylo stále ještě teplo. Urazit dvacet bloků, vedoucích do matčina bytu na Park Avenue, jí trvalo pouhou půlhodinu a přišla přesně načas. Margaret na ni čekala ve velké místnosti, kterou využívala jako ateliér pro malbu olejovými barvami, což byl její koníček už celých padesát let a nyní na něj měla konečně více času. Malování brala vážně a svědomitě, a aby se mohla ve své technice zdokonalovat, dokonce navštěvovala kurzy při umělecké škole v New Yorku. Měla talent a v soutěžích, jichž se účastnila, už několikrát vyhrála. Umělecká činnost ji nesmírně bavila a její díla byla impozantní. Kdyby se v minulosti tak vášnivě nerozhodla pro roli psycholožky, nejspíš by z ní byla profesionální malířka, a to velmi dobrá. Když si Kate svým klíčem otevřela vstupní dveře a přišla za matkou, aby ji objala, ta právě se sklenkou bílého vína v ruce postávala před plátnem a rozjímala nad svým posledním výtvorem.

„To je krása, mami,“ okomentovala Kate matčino dílo. Ty obrazy byly velice zdařilé a měly v sobě takovou zvláštní jiskru. Margaret teď malovala každičký den, a jakmile obraz dokončila a byla připravená se jej vzdát, jedna z galerií v centru města její díla vždy ochotně prodávala. Ona však malovala z lásky k umění, nikoli pro peníze. Za svou kariéru tvrdě dřela, šikovně investovala a i díky úsporám svého zesnulého manžela žila více než pohodlným životem. Nyní si mohla plody svého úsilí užívat.

„Děkuju ti. Mám takové zvláštní nutkání namalovat něco víc ze současnosti. To jsem ještě nikdy nedělala, ale asi jsem připravená pustit se do něčeho nového.“ Margaret se na svou dceru usmála. Obě ženy si byly velmi podobné, tedy kromě barvy vlasů, Margaret byla totiž zrzka. Vlasy jí však postupem času zbledly a nyní měly jen velmi jemný odstín měděné. Stejně jako Kate vypadala mladě a měla pěknou, atletickou postavu. Dvakrát týdně chodila na jógu. Na svůj věk nevypadala a myšlení měla často modernější a přizpůsobivější než její dcera. Neustále něco dychtivě četla a stále byla otevřená novým nápadům.

Kate měla o tom, jak by se člověk měl chovat a co by měl dělat, jasné představy. Sama na sebe byla dost přísná a stejnou odhodlanost požadovala i od ostatních. Byla perfekcionistka. Její matce naopak vůbec nevadilo otevřít se něčemu novému a nechat se jen tak unášet proudem. Díky této otevřenosti udržovala Margaret obzvláště pěkné vztahy i se svými vnoučaty. Jelikož děti vyrůstaly bez otce, jako babička jim poskytovala náležitou oporu a záchrannou síť. Vnášela do jejich života rovnováhu a po Tomově smrti jim všem velmi pomohly i její profesionální znalosti z oboru psychologie. Kate na ni velmi spoléhala a vlastně si v těch prvních, neskutečně bolestných měsících nedokázala život bez matky vůbec představit. Právě Margaret ji přesvědčila, aby si podala přihlášku na práva. Vždy je chtěla studovat, a když byl Tom po smrti a dostalo se jí pomoci s péčí o děti, měla možnost si ten sen splnit. Matka jí tehdy dala tu nejcennější radu na světě.

„Jak to jde v kanceláři?“ zeptala se jí Margaret s úsměvem, zatímco se usazovala na vysoké stoličce oblečená do džínů zacákaných od barvy a staré košile, jež soudě podle iniciál patřila Katinu otci. Byla celá potrhaná a obnošená, tedy přesným opakem toho dokonale čistého oděvu, který nosil její otec. Byl bankéř a ředitel jedné z nejstarších newyorských bank. Oproti manželčině modernímu pohledu na svět to byl staromódní gentleman, oddaný své ženě až do posledního dechu. Jejich domov byl šťastný a stabilní, přesně takový, jaký se snažila vybudovat pro své děti i Kate.

Po smrti svého manžela si Margaret ponechala několik jeho elegantních košilí. S oblibou je nosila při tvoření v ateliéru. Její muž zemřel před deseti lety, tedy devět let po Tomově smrti. Z obou žen se staly vdovy, což je rovněž ještě více sbližovalo.

Katini rodiče měli nádherný vztah a její matka svého manžela nepřestávala milovat ještě řadu let po jeho smrti. Právě on ji podporoval v tom, aby si poté, co Kate začala chodit do školy, udělala doktorát z psychologie a následně založila vlastní praxi. Díky tomuto rozhodnutí se více než čtyřicet let mohla Margaret těšit kariéře, která jí přinášela uspokojení. Margaret se na jiného muže nikdy ani nepodívala a ani po tom netoužila, ačkoli stále působila atraktivně. Zato Kate si po manželově smrti několik románků dopřála, nicméně žádný z nich nebyl vážnějšího charakteru. Své vztahy vždy držela stranou od dětí. Žádný z oněch mužů ji nikdy nezaujal natolik, aby se toužila znovu provdat. Od manželovy smrti se nikomu nedokázala z celého srdce oddat a na vdavky neměla ani pomyšlení. Společnost mužů si užívala, jenže vzhledem k tomu, že již věděla, jak ztráta milované osoby bolí, neměla potřebu se s nikým na vážno zaplést. Spolu s matkou toto téma mnohokrát rozebíraly. Margaret chápala, proč se její dcera takto cítí, ale zároveň jí bylo líto, že se Kate bála dát své srdce všanc.

V uplynulých šesti letech Kate udržovala vztah s jedním senátorem z Massachusetts. Bylo mu devětapadesát, byl rozvedený a měl čtyři děti a jednu zahořklou exmanželku. Ani on se nehodlal znovu ženit. Rád by však vídal Kate častěji, jenže pracovní nasazení jim to oběma komplikovalo. Bydlel ve Washingtonu a jednou nebo dvakrát za měsíc ji jezdil navštěvovat, což Kate považovala za dostačující. Chodili spolu na večeře, do divadla nebo do opery nebo spolu trávili klidné večery u ní doma. V bytovém domě, kde Kate bydlela, ho již všichni znali, ostatní nájemníci se na něj ve výtahu diskrétně usmívali, ale nikdo z nich jeho návštěvy neřešil. Margaret však bylo dcery líto. Byla by tak ráda, kdyby se opět dokázala zamilovat a naplnit svůj život opravdovou vášní, kdežto Kate vztah s Bartem naprosto vyhovoval, a dokonce jí matčiny nápady připadaly jako nepatřičné. Spokojila se s tím, co měla. Momentálně spolu plánovali letní dvoutýdenní dovolenou na ostrově Shelter Island v sídle, které si Bart každoročně pronajímal. Margaret by se líbilo, kdyby ti dva vyrazili třeba do Itálie nebo Španělska, jednoduše na nějaké romantičtější místo. Kate však o vášeň nestála. V minulosti se kvůli ní už spálila. Muži, s nimiž se stýkala, nikdy nebyli tak zajímaví jako její zesnulý manžel. Život s ním byl pro Kate vzrušující, po dalším takovém vztahu však už netoužila. Příjemný, vlažný románek, kde si oba z partnerů užívali vzájemnou společnost, považovala Kate za přímo ideální. Od mužů, s nimiž chodívala, se držela v bezpečné vzdálenosti.

„Máme kupu různých fúzí a akvizic, a navíc ještě pár větších případů,“ shrnula Kate téma práce. „Právě teď jeden z nich začíná nabírat na dramatičnosti.“ Když hovořila o své práci, oči se jí úplně rozzářily. Nalila si sklenku vína a lokla si z ní. „Podle všeho budu muset konečně zase k soudu. Můj klient o žádnou dohodu nejspíš stát nebude. Jsme připraveni pořádně bojovat. K dohodě ho ani nenutím, protože máme velkou šanci vyhrát.“ Margaret se na dceru usmála.

„Kdo by to byl řekl, že z tebe bude takový drak v soudní síni,“ řekla jí pobaveně a vedla dceru do kuchyně. Hospodyně jim upekla kuře se zeleninou, připravila k němu ještě salát a prostřela stůl.

„Dnes jsem byla na obědě s Claire,“ povzdechla si Kate, když si nabíraly na talíře prostý pokrm, který jim oběma bohatě postačoval. „Opět se zamilovala, tentokrát do svého klienta. Řekla jsem jí, že se mi to nezdá rozumné. Je to totiž celkem úlovek. Známý podnikatel a velké zvíře na Wall Street. Ona tvrdí, že je ‚ten pravý‘ a že si s ní prý chce založit rodinu.“ Pohlédla na svou matku. Jejím instinktům a reakcím důvěřovala, tedy přinejmenším většinou. „Mám si podle tebe dělat starosti?“

„Ne, to bych neřekla. Stavila se tu už v neděli a povyprávěla mi o něm. Zní to, jako že jsou teprve v začátcích, takže ji to za chvíli zase nejspíš omrzí. I když tentokrát možná ne. Z jejího vyprávění se mi ten chlapík zdá jako velký a zajímavý svůdník. A je mnohem sofistikovanější než všichni ti kluci, se kterými doteď chodila.“ Obě si byly vědomy toho, že ta situace může být dvousečná a dosti riskantní.

„Tak teď si ty starosti opravdu začínám dělat.“ Kate odložila vidličku a pohlédla matce do tváře.

„Podle mě nemá o žádné vdavky zájem a ještě dlouho jí to vydrží. V manželství prý ani nevěří. To se samozřejmě jednou změní. Tedy alespoň doufám. Možná jí tentokrát zlomí srdce, pokud nejdřív omrzí ona jeho. Ale i kdyby, však ona to nějak zvládne. Nezdá se mi, že by se do toho zatím nějak hrnula. Vídá se s ním každý večer. Vypadá to, že ho trochu pobláznila.“

„Ona se k němu chce ale nastěhovat. Vždyť ho zná teprve dva měsíce. To je holý nesmysl. Mně je jedno, jestli s ním třeba každou noc spí, ale nechci, aby se zbavovala svého bytu. Potřebuje se mít kam vrátit, kdyby to jako vždycky skončilo špatně. A dva měsíce nejsou nic. Potřebuje minimálně rok, aby ho pořádně poznala.“ Všechno, co Kate říkala, dávalo naprostý smysl.

„Já jsem jí to taky pověděla. Nechce ale nikoho poslouchat, což koneckonců nemusí být úplně na závadu. Nemůžeš počítat s tím, že vždycky udělá jen to, co je správné. Víš, co si myslím? Laťku pro své děti máš nastavenou až moc vysoko. Vždyť se jim všechno daří, nikdo z nich neměl problémy ve škole, mají skvělá zaměstnání. Tvoje děti jsou stejně cílevědomé jako ty sama, ale ty chceš, aby byly dokonalé. To není v pořádku. Jednou některé z nich udělá něco, co se ti nebude líbit. Měla by ses na to připravit. Bylo by to lepší teď, než až jim bude čtyřicet a budou mít na krku rodinu se dvěma dětmi. Jen ať se Claire klidně tomuhle chlápkovi rozdá a trochu zariskuje, než aby se za tři měsíce zase posunula o dům dál.“

„Já jen nechci vidět, jak se moje děti trápí,“ pronesla nešťastně Kate. Na toto téma konverzovaly neustále a jako na jednom z mála se na něm neshodly. Kate byla jedináček a rodiče, zejména otec, do ní vždy vkládali veliké naděje. Její matka měla shovívavější povahu a tolik toho od dcery neočekávala. Oba s otcem jí však zajistili spokojené dětství.

„Ne, ty nechceš, aby tvoje děti dělaly chyby. To je něco jiného. Chybám se prostě nevyhneš. Nemůžou být pořád dokonalé. Když nebudou chybovat teď, dokud jsou mladé, tak kdy? Bojím se o Tammy. Pracuje tak moc, že si ani nestíhá zajít s někým na rande, natož budovat vážnější vztah. Claire se aspoň snaží zjistit, co vlastně chce, a to eliminací toho, co nechce. A mimochodem, souhlasím s jejím názorem na Amandu. To ona je pro Anthonyho chybou. Myslím, že se ti líbí z řady nesprávných důvodů. Anthonymu z jeho vlastního světa nic nezbyde. Jí jde jen o to, aby se vdala a začala rodit děti. Anthony si zaslouží víc než to. Nikdy jsem si o tobě nemyslela, že jsi snob. Podle mě ji máš raději než on sám. Jemu je úplně ukradené, jaké konexe mají její rodiče nebo že je snad nějaká debutantka. Jak pro něj můžeš chtít tak málo? Ta holka je ukrutně nudná. Stačí mi ji poslouchat, jak mluví o práci nebo o přípravách na svatbu, a chce se mi hned spát,“ prohlásila Margaret a Kate se opět zatvářila nešťastně.

„Co proti ní s Claire pořád máte? Bude to hodná manželka a dobrá matka,“ trvala na svém umíněně.

„A nic víc pro něj nechceš? Proboha, vždyť studoval na MIT! Viděla jsi někdy ty jeho videohry? Jsou geniální!“ Margaret byla na svého vnuka, stejně jako i na vnučky, velmi hrdá.

„Ty poslední ne. Neměla jsem na to čas. Jenže když se ožení s nějakým podivínem, jako je on sám, nikdy nebude schopný žít v reálném světě. Radši programuje hry, než aby mluvil se skutečnými lidmi. To pro něj taky není dobré.“

„Tak proč se hned musí ženit? Je mu devětadvacet. Kam ten spěch?“

„Já jsem ji o ruku nežádala,“ odsekla Kate podrážděně. Tu samou diskuzi na téma Amanda vedla s Claire o pár hodin předtím u oběda a za tu dobu, co byli zasnoubeni, již několikrát. „To on. Očividně si tedy myslí, že je pro něj dost dobrá.“

„Ona ho k tomu dotlačila. Dala mu ultimátum. Nebude s ním jen tak nezávazně chodit, tak mu nezbylo než se s ní zasnoubit.“

„A proč je to moje chyba?“ tázala se Kate.

„Protože on ví, jak se ti ta holka líbí, a chce ti udělat radost. Samotného by ho svatba ani nenapadla a od té doby, co jeho žádost o ruku přijala, vypadá ještě znuděněji a otráveněji než kdy předtím. Nenechávej se strhávat svými společenskými ambicemi, Kate. Ti dva by se brát neměli. Anthony bude do půl roku nešťastný.“

„Pozdě. Už si koupila svatební šaty.“

„No a? Ty se dají vrátit. Než jsem se provdala za tvého otce, dvakrát jsem zrušila zasnoubení s jinými muži. Byla to taková rozcvička. A upřímně, nevím, jestli bude mít dost kuráže na to, aby svatbu zrušil. Je to tak milý hoch. Nikdy nechce nikomu ublížit. Radši by se sám obětoval a oženil se se špatnou dívkou, než aby ji anebo tebe zklamal.“

„Ona pro něj není špatná,“ trvala si Kate vehementně na svém. „Možná se nelíbí tobě a Claire, ale pro něj rozhodně není špatná. V tomhle mi věř.“ Dosud však nepřesvědčila nikoho.

Tammy jí sdělila, že ať se její bratr rozhodne jakkoli, pokud bude šťastný, bude i ona, a dále se vášnivých rodinných debat neúčastnila. Nikdy se do těchto sporů nepletla a své názory si raději nechávala pro sebe. Na rozdíl od Claire, její matky a babičky, které se nikdy neostýchaly se k čemukoli vyjadřovat. Rodinné večeře proto vždy probíhaly velmi energicky. Anthony se spíše podobal své starší sestře. Nesnášel konfrontace a raději mizel do svého virtuálního světa.

Table of Contents

1

2