Forgeviness Copyright © 2022 OSHO International Foundation,

www.osho.com/copyrights

2023 by Euromedia Group

All rights reserved.

Original title: FORGIVENESS: The Strength of Forgiveness Lies in Anger

The material in this book is selected from various talks by Osho given to a live audience.

All of Osho’s talks have been published in full as books and are also available as original audio recordings. Audio recordings and the complete text archive can be found via the online OSHO Library at www.osho.com

OSHO® is a registered trademark of OSHO International Foundation, www.osho.com/trademarks

Forgeviness Copyright © 2022, OSHO International Foundation,

www.osho.com/copyrights 2022

2023, Euromedia Group. All rights reserved.

© translation Tomáš Piňos, 2023

ISBN 978-80-242-8965-6

Obsah

- Úvod

- Poznámka o jazyce

- 1

- Síla odpuštění tkví ve zlobě

- Omluva je zapotřebí,protože neexistuje žádný vztah

- Všude kolem vás jsou zrcadla

- Když je celý svět šílený, pomůže jen bdělost

- Největší zdvořilost je zcela neformální

- Dokonalá moudrost je neplánovaná

- Dokonalá upřímnost nenabízí žádnou záruku

- 2

- Ani Ganga, ani Bůh vám nemohou odpustit

- Nic není tak očistné jako pokání

- Začněte u sebe

- Buďte všem vděční

- 3

- Rodič – dospělý – dítě

- Dítě říká „užívej si“

- Rodičovská kontrola

- Trojúhelník ve vás

- Přesuňte se do samotného středu

- Zpětný pohled, pohled dovnitř

- 4

- Muž, který ztratil paměť

- Žádná vlastní mysl

- Roztržitost

- Přítomnost mysli

- Znovu dítětem

- Nemyslete na zítřek

- Zdraví a celiství

- Trest a odměna

- 5

- Nechte minulost minulostí

- Vědomí je vaše, svědomí je půjčené

- Zbožnost je synchronicita, morálka je příčinná

- Buďte mravní, nebuďte však moralisté

- Olivová hora je ve vašem nitru

- „Kluci jsou prostě kluci“

- Odsouzeni vlastním svědomím

- Každodenní shovívavost: otázky a odpovědi

- Doslov

- Vše o Oshovi

- O autorovi

Další Oshovy knihy

POROZUMĚNÍ NOVÉMU ZPŮSOBU ŽITÍ

Vědomí

Soucit

Odvaha

Tvořivost

Odpuštění

Svoboda

Inteligence

Důvěrnost

Intuice

Zralost

Důvěra

Úvod

Když se v Oshových přednáškách objeví téma odpuštění, je to většinou vedlejší produkt – uvědomění, „sebevyjádření“, zjištění, že lpěním na zraněných citech nebo představách o pomstě ubližujeme především sami sobě. Odpuštění není na rozdíl od ostatních titulů ze série Porozumění novému způsobu žití slovo, které Osho používá často. Na nejprostší úrovni je odpuštění tím, co se děje, když přestaneme lpět na všem, co se netýká existence a co je v přítomném okamžiku nevýznamné. V takové chvíli vstoupí do hry výraz lítost. Řekněme, že nás něco rozčílí. Na někoho se oboříme s cílem ublížit mu a řekneme věci, které bychom říct neměli. Je to příležitost připomenout si, že naším úkolem – prvním úkolem – je vzít to na vědomí, přiznat to a přijmout zodpovědnost. A když si uvědomíme, že jsme samozřejmě jednali neúmyslně a špatně, měli bychom projevit lítost – zcela upřímně – aby se to už nikdy nestalo.

V této knize se dozvíte, že na jiné úrovni je „odpuštění“ výhradně náboženským přístupem ke společnému problému lidství – zvířata tento problém netíží –, kterým je náš sklon dělat věci, jichž později litujeme, případně dělat věci, které chceme dělat, navzdory tomu, že nám rodiče, církev a učitelé řekli, že jsou „hříšné“ nebo „špatné“. Potřebujeme tedy odpuštění, protože tyto věci stejně děláme. V židovsko-křesťanském kontextu trávíme hodně času modlením, abychom byli osvobozeni od zla a pokušení a aby nám bylo odpuštěno, když sejdeme na scestí. Odpuštění je předpokladem toho, abychom byli šťastní nebo spasení.

Na Východě řeší většinu těchto věcí koncept karmy. Peklo, ve kterém nyní žijeme, je přirozeným důsledkem našich špatných činů z minulosti. Štěstí, které nyní prožíváme, bohatství nebo dobrá pověst jsou odměnou za naše dobré chování v minulosti. A zatímco křesťanství nám nabízí jen jeden život, abychom to vše vyřešili, východní náboženství nám skýtají mnoho životů. „Odpuštění“ hraje podružnou roli v karmickém dramatu, jehož jsme všichni součástí. Máme dost času; nečeká nás žádný „soudný den“, během kterého buď na poslední chvíli dojdeme spásy, nebo budeme navždy zatraceni.

Osho v této knize odkrývá veškeré nuance, zkoumá kořeny a objasňuje průsečíky východního a západního přístupu ke konceptu odpuštění – a k souvisejícím konceptům hříchu a viny, studu a lítosti a jejich dřívějším, současným a budoucím následkům.

– Sarito Carol Neimanová, editorka Osho International Foundation

Poznámka o jazyce

Mluvené slovo: Oshovy knihy nejsou „psány“; jsou to přepisy nahrávek jeho přednášek. Tyto přednášky byly improvizované, Osho během nich reagoval na otázky, zabýval se příběhy nebo posvátnými knihami, ke kterým se měl na žádost publika vyjádřit, a žertoval, aby zdůraznil určité věci. Žádal editory, aby v tištěných knihách zachovali kvalitu mluveného slova.

Zájmena: Při poslechu jeho přednášek je zřejmé, že když Osho mluví o „muži“, má většinou na mysli „lidské bytosti“. Používá zájmeno „on“, aby jeho projevy byly plynulé – v žádném případě to neznamená, že by odmítal nebo ignoroval zájmeno „ona“ (nebo „oni“).

Je dobré mít na paměti jeho unikátní hledisko:

Meditující jedinec není ani muž, ani žena, protože meditace nijak nesouvisí s vaším tělem; netýká se ani mysli. Během meditace jste pouze vědomím. A vědomí není ani mužské, ani ženské.

1

- ♣

Odpuštění:

Ideál a skutečnost

Tisíce let mluvíme o lásce, kde je ale láska v našich životech? Hovoříme o shovívavosti a službě lidstvu, kde ale shovívavost a služba lidstvu jsou? Služba lidstvu a shovívavost se staly služebníky našich nejhlubších osobních zájmů. Někdo chce docílit osvobození nebo jít do nebe – a proto odpouští a přispívá na charitu. Je to však opravdu odpouštění a charita, nebo spíše kšeft? Někdo chce nalézt svoji duši, takže pomáhá chudým lidem. Je to však opravdu pomoc chudým, nebo daný jedinec využívá chudáky k uskutečnění vlastních zájmů?

Veškerá tato služba ostatním, shovívavost a pitomé nenásilí skrývají skutečného člověka, který je v našem nitru. A tento skutečný člověk, který je v našem nitru, je jediným existujícím člověkem. Má-li se cokoli stát, stane se to prostřednictvím tohoto člověka. Jakýkoli životní zvrat, jakákoli životní změna – cokoli, co se má stát – se musí stát prostřednictvím této skutečné lidské bytosti. Musí se to dít prostřednictvím skutečného člověka, kterým jsem já a kterým jste vy. Nic se nestane prostřednictvím ideálů.

My se ale za ideály skrýváme. Špatný člověk může ve snaze stát se dobrým zapomenout, že je špatný – chce na to zapomenout. Všichni takoví lidé lpí na dobrých ideálech.

Když někdo mluví o vznešených ideálech, vězte, že v jeho nitru dlí špatný člověk. Není-li v jeho nitru špatný člověk, nemůže mluvit o „vznešených ideálech“ – neboť on sám je dobrý!

Musí se to dít prostřednictvím skutečného člověka, kterým jsem já a kterým jste vy. Prostřednictvím ideálů se nestane nic.

O čem je tedy řeč? Z čeho vznešené ideály pramení?

„Vznešený ideál“ je trik špatného člověka, který se skrývá v našem nitru, a je to velmi lstivý trik, kterým se bráníme. Ve snaze stát se dobrými zapomínáme na špatného člověka. Můžeme se o to snažit tisíci způsobů, ať už ale uděláme cokoli, špatný člověk se opět vynoří.

Je to realita, která nás obklopuje – možná jste však ztratili schopnost vnímat ji. Špatný člověk je ve vašem nitru a je plný násilí a nenávisti. Cokoli uděláte, jakkoli ctnostný čin vykonáte, bude to klam, protože za ctnostným činem spočívá špatný člověk. Za tímto činem je jiná realita. Je možné, že není viditelná z vnějšku; možná ji nevidí ostatní lidé, vy ji však dokážete vnímat.

A pokud ji vidíte, můžete začít usilovat o osvojení zdravé mysli; můžete směřovat ke zdravému bytí. Měli byste tedy na této cestě, směřující k osvojení zdravé mysli a zdravého vědomí, vykonat první krok.

Nikdo nebyl nikdy transformován ideálem. Z vnějšího pohledu se může zdát, že se někdo změnil, v jeho nitru však dlí stejný člověk.

Nejprve byste měli vnímat pravdu o sobě jako fakt, nikoli jako ideál. Jaká je vaše skutečnost? Nejde o to, jaká je vaše ideologie nebo čemu věříte, ale o to, čím jste. Jaká je vaše realita?

Jste-li připravení ji poznat, můžete pustit z hlavy tuto nesmyslnou představu: domnění, že se můžete změnit, že můžete být transformováni lpěním na ideálech a úsilím o nejvznešenější ideály. Nikdo nebyl nikdy transformován ideálem. Z vnějšího pohledu se může zdát, že se někdo změnil, v jeho nitru však dlí stejný člověk.

Síla odpuštění tkví ve zlobě

Celé lidstvo je schizofrenní. Lidská mysl je rozdělená na části, fragmenty, a má to svůj důvod: celistvost života jsme pojali tak, jako by byla složená z různých částí, a postavili jsme jednotlivé části proti sobě.

Člověk je jednotný, ve svém nitru jsme však vytvořili divize a stanovili, že jsou vzájemně protikladné. Učinili jsme to ve všech sférách. Řekneme někomu „Nezlob se, buď shovívavý“, aniž bychom si uvědomovali, že rozdíl mezi zlobou a shovívavostí je pouze v jejich míře.

Tak jako v případě zimy a horka nebo dětství a stáří můžeme říct, že zloba zredukovaná na nejnižší míru je odpuštění – mezi tím není žádný rozpor. Všechny prastaré zásady lidstva nás ale učí: „Zbavte se zloby a naučte se odpouštět.“ Jako by zloba a odpuštění byly tak protichůdné, že se zloby můžete zbavit a ponechat si shovívavost. Něco takového může vést jen k rozdělení lidí na fragmenty a k problémům.

V životě je všechno ucelené. Tak jako melodie vynikající symfonie. Když cokoli vypustíte, může vám to způsobit potíže. Někdo může říct, že černá barva znamená zlo. Proto nesmí mít nikdo na svatbě černé šaty; černá je povolená na pohřbu. Někteří lidé věří, že černá barva je symbolem zla, a někteří jsou přesvědčení, že bílá barva představuje čistotu.

Pouze ten, kdo je schopen zloby, může být shovívavý. Čím je zloba prudší, tím je shovívavost větší.

V symbolickém smyslu lze věci takto rozlišovat, kdyby ale někdo řekl „Zbavme se černé barvy; odstraňme ji z povrchu země“, mějte na paměti, že pokud se černá barva odstraní, zůstane jen velmi málo bílé barvy, neboť bílá barva vyniká svojí pronikavostí jen oproti černému pozadí.

Učitel píše na tabulí bílou křídou. Je blázen? Proč nepíše na bílou zeď? Je samozřejmě možné psát na bílou zeď, písmena však nevyniknou. Bílá barva je patrná díky černému pozadí; černá umožňuje, aby bílá vynikla. A mějte na paměti, že když je někdo zaujatý vůči kterékoli straně duality, způsobuje, že druhá strana je mdlá a vybledlá.

Odmítá-li někdo projevovat zlobu, jeho odpuštění je chabé. Síla odpuštění tkví ve zlobě; pouze ten, kdo je zloby schopen, může být shovívavý. Čím je zloba prudší, tím je shovívavost větší. Síla samotné zloby dodává lesk shovívavosti. Chybí-li zloba, shovívavost je zcela nevýrazná, absolutně mdlá, mrtvá.

Omluva je zapotřebí,

protože neexistuje žádný vztah

Když někdo na tržišti stoupne cizímu člověku na nohu, zdvořile se omluví a nabídne vysvětlení: „Je to tady přelidněné.“

Když stoupne starší bratr mladšímu bratru na nohu, řekne „promiň“ a tím to skončí.

Když šlápne rodič dítěti na nohu, neřekne nic.

Největší zdvořilost postrádá formalitu. Dokonalé chování je bezstarostné.

Dokonalá moudrost je neplánovaná. Dokonalá láska nepotřebuje důkazy. Dokonalá upřímnost neskýtá žádnou jistotu.

– Čuang-c’

Omluva je zapotřebí, protože neexistuje žádný vztah. Druhý člověk je cizí: vysvětlení je potřebné, protože není lásky.

Pokud se dva lidé milují, není potřebné vysvětlení: druhý člověk to pochopí. Pokud se dva lidé milují, není potřebná omluva: druhý člověk to pochopí. Láska je vždycky chápavá, takže neexistuje vyšší ctnost než láska – nemůže existovat.

Láska je nejvyšší zákon – když ale chybí, jsou potřebné náhrady. Když někdo na tržišti stoupne cizímu člověku na nohu, měl by se omluvit a nabídnout vysvětlení: „Je to tady přelidněné.“

Je třeba pochopit jednu věc: na Západě nabídne omluvu dokonce i manžel; manželka nabídne vysvětlení. Znamená to, že se láska vytratila; znamená to, že se z obou stali cizí lidé, že neexistuje žádný domov – z každého místa se stalo tržiště.

Na Východě je to nepředstavitelné – obyvatelé Západu se však domnívají, že lidé z Východu jsou nezdvořilí. Manžel nikdy neposkytne vysvětlení – není to třeba, protože nejsme cizí lidé a druhý člověk to pochopí. Omluva je potřebná, jen když to nepochopí. A není-li láska chápavá, jaké dobro přinese omluva?

Když se svět stane domovem, zmizí všechny omluvy i veškerá vysvětlení. Poskytujete vysvětlení, protože si nejste jistí reakcí druhého člověka. Vysvětlení je trik s cílem vyhnout se konfliktu; omluva je způsob, jak se konfliktu vyhnout.

Konflikt ale nastal a vy z něj máte strach – je to civilizovaný způsob, jak se z něj můžete dostat. Šlápli jste cizímu člověku na nohu. Pohlédnete mu do očí – je v nich násilí; začal být agresivní; udeří vás. Omluva je potřebná a jeho hněv díky ní odezní. Je to trik – vaše omluva nemusí být věrohodná; je to jen společenský nástroj. Funguje jako lubrikant. Poté nabídnete vysvětlení, kterým řeknete například: Nemohu za to, je to tady přelidněné. Nebo: Jsme na tržišti, nedá se nic dělat, muselo se to stát. Z těchto vysvětlení vyplývá, že za to nejste zodpovědní.

Láska je vždycky zodpovědná, ať už jste na přelidněném místě, nebo ne, protože láska je vědomá a bdělá. Nemůžete přenést zodpovědnost na situaci: zodpovědní jste vy. Zamyslete se nad tímto fenoménem – omluva je stejně jako lubrikant nástroj, jehož pomocí se vyhnete konfliktu.

Láska je vždycky zodpovědná, ať už jste na přelidněném místě, nebo ne, protože láska je vědomá a bdělá. Nemůžete přenést zodpovědnost na situaci: zodpovědní jste vy.

A vysvětlení přesouvá zodpovědnost na něco jiného. Neřeknete: „Byl jsem nevědomý, nepozorný, a proto jsem vám šlápl na nohu.“ Místo toho řeknete: „Je to tady přelidněné!“ Vědomý člověk to však nemůže takto říct – a budete-li v takových vysvětlováních pokračovat, nikdy nebudete opravdu zbožní.

Skutečná zbožnost totiž znamená veškerou zodpovědnost – ničemu se nevyhýbáte, neutíkáte. Čím jste zodpovědnější, tím větší uvědomělost z toho pramení; čím méně jste zodpovědní, tím méně jste uvědomělí. Kdykoli máte pocit, že nejste zodpovědní, usnete.

A děje se to – nejen v individuálních vztazích; děje se to na všech úrovních společnosti. Marxismus říká, že společnost je zodpovědná za všechno. Je-li člověk chudý, může za to společnost; je-li člověk zloděj, viníkem je společnost. Nejste zodpovědní; nikdo není zodpovědný. Marxismus přesouvá veškerou zodpovědnost na společnost; vy za nic nemůžete.

Zamyslete se nad zcela jiným, náboženským přístupem. Zbožný člověk se považuje za zodpovědného: Když někdo žebrá, jsem za to zodpovědný. Žebrák může být na druhé straně světa; nemusím ho znát, naše cesty se nemusí zkřížit, když se však objeví žebrák, jsem za to zodpovědný. Je-li kdekoli válka – v Izraeli, Vietnamu, kdekoli – neúčastním se jí žádným zřetelným způsobem, ale jsem za ni zodpovědný.

Jsem tady. Nemohu přenést zodpovědnost na společnost.

Co máte na mysli, když říkáte „společnost“? Kde tato společnost je?

Nikdy nemůžete zdůraznit: „Toto je společnost.“ Všude existují jednotlivci a společnost je pouhé slovo.

Je to jeden z největších úniků. Existují jen jednotlivci; společnost nikdy nepotkáte. Nikdy nemůžete zdůraznit: „Toto je společnost.“ Všude existují jednotlivci a společnost je pouhé slovo.

Kde společnost je? Prastaré civilizace používaly klam: Bůh je zodpovědný, osud je zodpovědný. Komunismus dnes hraje stejnou hru a tvrdí, že zodpovědná je společnost. Kde ale společnost je? Bůh může někde být; společnost nikde není, existují jen jednotlivci. Zbožnost říká: Já jsem zodpovědný. Není třeba žádné vysvětlení, abyste se tomu vyhnuli.

A mějte na paměti další věc: Kdykoli máte pocit, že jste zodpovědní za veškerou ošklivost – chaos, anarchii, válku, násilí, agresi –, stanete se náhle bdělými. Zodpovědnost pronikne do vašeho srdce a učiní vás uvědomělými.

Když řeknete „Je to tady přelidněné“, můžete kráčet třeba ospalí. Opravdu, nešlápnete cizímu člověku na nohu kvůli tomu, že je dané místo přelidněné, ale protože jste neuvědomělí. Chodíte jako náměsíční, ve spánku. Když někomu šlápnete na nohu, začnete být náhle bdělí, protože jste v nebezpečí. Vyslovíte omluvu: „Je to tady přelidněné!“ Poté usnete a pokračujete v chůzi.

Co vlastně děláte, když se omlouváte? Váš spánek je narušený, kráčeli jste ve snu – museli jste snít, fantazírovat, v mysli se něco dělo – a pak jste někomu šlápli na nohu. Nešlo o to, že to tam bylo přelidněné – klopýtli byste, i kdyby tam nikdo nebyl. Šlápli byste někomu na nohu, i kdyby tam bylo jen několik lidí. Jste to vy, vaše nevědomí, nevědomé chování. Buddha nemůže klopýtnout ani na tržišti, protože kráčí s plným vědomím. Ať dělá cokoli, činí to vědomě.

A pokud vám stoupne na nohu, udělá to vědomě; musí to mít nějaký důvod. Třeba se vás jen snaží probudit – stoupne vám na nohu, abyste byli bdělí. Neřekne však, že „je to tam přelidněné“; nijak to nevysvětlí.

Vysvětlení jsou vždycky klamná. Působí logicky, ale jsou falešná. Svoje chování vysvětlujete, jen když musíte něco skrývat.

Můžete to pozorovat ve svém životě. Není to teorie, ale prostý fakt, týkající se každého z vás – svoje chování vysvětlujete, jen když musíte něco skrývat. Pravda nepotřebuje žádné vysvětlení.

Svoje chování vysvětlujete, jen když musíte něco skrývat.

Čím více lžete, tím více musíte vysvětlovat. Existuje mnoho posvátných knih, protože člověk hodně lže; vysvětlení jsou potřebná, aby skryla lži. Musíte poskytnout vysvětlení, které pak vyžaduje další vysvětlení, a tak to pokračuje dál a dál. Je to nekonečná regrese. A ani posledním vysvětlením se nic nevysvětlí. Základní lež zůstane lží – nemůžete učinit ze lži pravdu tím, že ji vysvětlíte. I když si myslíte, že vysvětlováním něco vysvětlíte, není to tak.

Jednou se to stalo…

Mulláh Nasruddin měl poprvé letět letadlem a bál se, nechtěl však, aby to kdokoli zjistil. Stane se to každému člověku, který letí poprvé. Nikdo nechce, aby ostatní zjistili, že je to první zkušenost. Chtěl se chovat nonšalantně, takže kráčel velmi odvážně. Odvaha byla vysvětlením: „Vždycky létám letadlem.“ Pak se usadil na svoje místo a chtěl něco říct, aby se uklidnil, protože když začnete mluvit, jste odvážní; díky hovoru se váš strach zmírní. Nasruddin tedy oslovil pasažéra sedícího vedle něj. Vyhlédl z okna a řekl: „Koukněte na tu výšku! Lidé vypadají jako mravenci.“

Onen muž řekl: „Pane, ještě jsme nevzlétli. Jsou to mravenci.“

Vysvětlení nemohou nic skrýt. Naopak mnohé odhalují. Pokud máte oči a slouží vám zrak, je každé vysvětlení průhledné. Bylo by lepší, kdyby Nasruddin mlčel. Nesnažte se ale vysvětlení umlčet – vysvětlení je zbytečné. Vaše mlčení i slova odhalí skutečnost.

Je lepší nebýt lhářem; nemusíte pak nic vysvětlovat. Je lepší být pravdomluvný – nejsnadnější je být pravdivý a věrohodný. Když se něčeho bojíte, je lepší říct „Mám strach“. Přijetím této skutečnosti strach zmizí.

Základní strach není strachem. Základní strach je obavou ze strachu: „Nikdo by neměl vědět, že mám strach. Nikdo by neměl vědět, že jsem zbabělec.“

Přijetí je zázrak. Když přijmete, že máte strach, a řeknete „Je to můj první let“, náhle pocítíte změnu.

Základní strach není strachem. Základní strach je obavou ze strachu: „Nikdo by neměl vědět, že mám strach. Nikdo by neměl vědět, že jsem zbabělec.“ Každý z nás je ale v nové situaci zbabělec – a jste-li v nové situaci odvážní, je to pošetilé! Zbabělost znamená jen to, že je daná situace tak nová, že vaše mysl nemá k dispozici žádné odpovědi; minulost nemůže nabídnout odpovědi, takže jste roztřesení. To je ale dobré! Proč byste se měli snažit vydolovat z mysli vysvětlení? Mějte strach a umožněte, aby odpověď vzešla z vašeho přítomného vědomí. Jste citliví, to je vše – nezabíjejte citlivost vysvětleními.

Až začnete opět něco vysvětlovat, buďte ostražití: Co děláte? Snažíte se něco skrýt? Snažíte se vysvětlením něčeho zbavit? Nic takového vám nepomůže.

Všude kolem vás jsou zrcadla

Muž, který právě zbohatl, šel na nejdrahocennější, nejdražší, nejexkluzivnější pláž a bláznivě utrácel, aby učinil dojem na lidi kolem sebe. Následující den se jeho manželka během plavání utopila. Byla přinesena na břeh; shromáždil se tam dav lidí a on se zeptal: „Co tu děláte?“

Jeden muž odpověděl: „Poskytneme vaší ženě umělé dýchání.“

Muž řekl: „Nic nedělejte. Dejte jí něco skutečného. Zaplatím to.“

Cokoli děláte nebo neděláte, cokoli říkáte nebo neříkáte – to vše vás prozrazuje. Zrcadla jsou všude kolem vás. Každý jiný člověk je zrcadlem; každá situace je zrcadlem – koho chcete oklamat? A pokud si zvyknete klamat ostatní, budete klamat jen sebe, nikoho jiného. Klamáním marníte svůj život.

Čuang-c’ říká: „Vysvětlení odhalují, že nejste pravdiví, věrohodní.“

Když stoupne starší bratr mladšímu bratru na nohu, řekne „promiň“ a tím to skončí.

V případě dvou bratrů – když je vztah intimnější, druhý člověk není cizí – není třeba nic vysvětlovat. Bratr jen řekne „promiň“; přijme vinu. Řekne: „Byl jsem nevědomý.“ Nepřenese zodpovědnost na někoho jiného: přijme ji a tím to skončí. Tento vztah je důvěrnější.

Když šlápne rodič dítěti na nohu, neřekne nic.

Není to třeba; tento vztah je ještě důvěrnější, intimnější. Je v něm láska, která vše vyřeší. Není třeba žádných náhrad, vysvětlení ani omluv.

Největší zdvořilost postrádá formalitu. Dokonalé chování je bezstarostné.

Dokonalá moudrost je neplánovaná. Dokonalá láska nepotřebuje důkazy. Dokonalá upřímnost neskýtá žádnou jistotu.

Všechny tyto dokonalosti však potřebují jednu věc, kterou je spontánní vnímavost; bez ní budete mít vždycky falešné mince a falešný obličej.

Dávejte si pozor na lidi, kteří jsou jako Dale Carnegie: jsou nebezpeční; ničí vše skutečné a hodnověrné.

Můžete být upřímní – pokud to však vyžaduje jakékoli úsilí, je tato upřímnost jen formální. Můžete být láskyplní – pokud však vaše láska vyžaduje úsilí, je-li to typ lásky, o které hovoří Dale Carnegie v knize Jak získávat přátele a působit na lidi, nemůže to být skutečná láska. Falšujete ji. V takovém případě je i přátelství byznys.

Dávejte si pozor na lidi, kteří jsou jako Dale Carnegie: jsou nebezpeční; ničí vše skutečné a hodnověrné. Ukazují vám, jak máte „získávat přátele“; učí vás různé triky a postupy. Vštěpují vám efektivitu; poskytují vám know-how. Láska však nemá žádné know-how; nemůže ho mít. Láska nevyžaduje průpravu. A přátelství není něčím, co se musíte naučit – naučené přátelství není přátelství, je to jen využívání. Využíváte jiného člověka a klamete ho; nejste upřímní; je to obchodní vztah.

V Americe se však stal byznys ze všeho – i z přátelství a lásky. A prodaly se už miliony výtisků Carnegieho knih v rámci stovek vydání, což lze srovnávat jen s Biblí. Nikdo neví, jak se má přátelit; lidé se to musí učit. Dříve či později vzniknou univerzity lásky, poskytující kurzy a lekce, které se budete moci naučit a uplatňovat.

Když je celý svět šílený, pomůže jen bdělost

Největší zdvořilost je zcela neformální

Dokonalá moudrost je neplánovaná

Dokonalá upřímnost nenabízí žádnou záruku

Table of Contents

Úvod

Poznámka o jazyce

1

Síla odpuštění tkví ve zlobě

Omluva je zapotřebí,protože neexistuje žádný vztah

Všude kolem vás jsou zrcadla

Když je celý svět šílený, pomůže jen bdělost

Největší zdvořilost je zcela neformální

Dokonalá moudrost je neplánovaná

Dokonalá upřímnost nenabízí žádnou záruku