Copyright © Daniel Soukup, 2020

ISBN 978-80-207-1991-1

Pámelníky v lednu

1

V parku prokvetlém vší myslitelnou šedí

bělostně svítí brzkým soumrakem,

jak by je žádný cídič nevyblýskal.

Popojdu blíž – a hned se vyjasní,

že tohle seschlé roští, shnilé bobule se hodí leda shrnout na oheň.

Přes všecky vypočtené úkroky

pořád ne dospět až k pohledu,

který je přesný, ale nedolomí.

2

Pytle v nedovřené popelnici

pestře zdobí průzor.

Střechy všech chrámů rozsypávané

po stráních jak smetí.

Za přechodem uhnu na náplavku,

u řeky je dobře.

3

V pravidelných pruzích posekané trávy

už se to rýsuje.

Sušák v dálce, s prádlem

už k sebrání, uzavírá louku

jako stavidlo. Proudy nepočkají.

4

Igelitová taška, nafouknutá

a volně zaseklá na holé lípě,

nabývá, čím víc se na ni díváš.

Je před velkým úklidem – všecko smetí

z města zmizí a zůstane tu jen

stromořadí startovacích ramp,

horkovzdušný balon v každé koruně.

5

Zóna asfaltu a zóna trávy

protnou se až na sítnici.

Nezbývá než se soustředit

na okraj louže, kde je ještě mokro,

ale voda vidět není.