Kerri Richardson

WHAT YOUR CLUTTER IS TRYING TO TELL YOU

Copyright © 2017 by Kerri Righardson

Originally published in 2017 by Hay House Inc., USA

Translation © 2021 Ivana Nuhlíčková

ISBN 978-80-242-7744-8

Svému tatínkovi,

který s nadšením sledoval,

jak píšu svoji první knihu.

Vím, že mě sleduješ shůry.

Doufám, že jsi na mě stále hrdý.

S láskou

Bo7

Úvod

Během několika posledních let jsem se stala šampionkou ve zmenšování prostoru. Za tu dobu jsem se přesunula z dvou set do sedmdesáti čtverečních metrů, a nakonec do padesáti čtverečních metrů, přitom celou dobu plánuji život v malém domečku o dvaceti třech čtverečních metrech (ano, jako ty, které vídáte v televizních pořadech). Všechno jsem probrala a vytřídila. Byla jsem vystavena těžkým rozhodnutím. Zažila jsem pocit viny, když jsem se zbavila dárků nebo dědictví. Nastavila jsem hranice, které představují opravdovou výzvu. Rozloučila jsem se s přátelstvími, která člověka vysávají. A tvrdě jsem pracovala, abych odhalila ve věcech příběhy, které mi umožní pochopit, co se mi ty zbytečné krámy snaží říct. Nejen že mi to pomohlo vytvořit si v životě prostor, ale zároveň mi to umožnilo dozvědět se o sobě věci, o kterých jsem neměla tušení. Nikdy jsem nebyla žádný sysel, ale občas jsem si léčila splíny nakupováním. A stala jsem se obětí myšlenky, že pokud má člověk prostor, musí ho zaplnit.

Ten poslední rys vyšel zřetelně najevo, když jsme se s mojí manželkou Melissou stěhovaly z malého bytu do domu o dvou stech metrech čtverečních. Tchán a tchýně nám přijeli pomoct zabydlet se a vytvořit z nového domu místo, kde se člověk cítí doma. Tchán je opravdu talentovaný na výzdobu, dokáže vytvořit místnosti, které by se daly předvádět v časopisech.

„Než půjdeš spát,“ navrhl, „připrav všechny věci, které použijeme jako dekoraci. Vstávám dřív, takže začnu brzy.“

„Výborně!“ Byly jsme zvědavé, jaké kouzlo se mu povede vytvořit.

Když jsme se druhý den ráno probudily, jedna místnost byla nádherně zařízená. A ty ostatní? Holé.

„Kde máte zbytek věcí?“ zeptal se. „Použil jsem všechno, co jste tu měly, v jediné místnosti.“

No, přistěhovaly jsme se z malého bytu.

„To bylo všechno,“ namítla jsem a pokrčila rameny.

„Tak to abychom šli nakupovat.“

A tak to začalo. Měly jsme pokoje, které bylo potřeba zaplnit, stěny, které čekaly na výzdobu, okna, která bylo potřeba zkrášlit. Žily jsme jen samy dvě, takže jsme vlastně nepotřebovaly dům s obývacím pokojem, rodinným pokojem, kuchyní s jídelním stolem, jídelnou nebo třemi ložnicemi a dvěma koupelnami. Jenomže tohle svět označuje za úspěch: víc a větší.

Po několika letech života v tom domě mě začínala unavovat údržba a úklid. Důkladný úklid trval celé hodiny. Práce na zahradě ukrajovala víkendy. Takhle jsme čas trávit nechtěly. V hloubi duše jsem věděla, že tenhle životní styl se zahrádkou za bílým laťkovým plotem není pro mě, ale podlehla jsem přístupu, že musíme mít stejně úhlednou zahradu jako Johnesovi.

Někomu přináší velký dům a mnoho věcí opravdovou radost, ale já si tehdy uvědomovala, že je to jen jedna podoba života. Dlouho jsem věřila, že je jediná. Milovala jsem svůj dům i čtvrť, ale měla jsem pocit, že má nemovitost a její obsah vlastní mě, místo aby tomu bylo naopak. Mnoho předmětů už mi vůbec nepřinášelo radost. Často jsem ty věci vnímala jako zátěž, ne jako povzbuzení. Tehdy jsem pochopila, že jsem obklopená zbytečnostmi: fyzicky, finančně i citově. Pokud je tohle úspěch, nemám zájem.

Jednoho dne jsem se zeptala Melissy: „Napadlo tě někdy, že bychom to mohly prodat a odstěhovat se?“

„Myslíš prodat dům?“ zeptala se.

Ta otázka byla jen rétorická, ale usoudila jsem, že na tu hru přistoupím. „Tak daleko jsem to nepromyslela, ale jistě, ano, prodat ten dům.“

„Mě to napadlo,“ přiznala. „Víš, mohly bychom se přestěhovat do nějaké jiné země. Třeba v Belize je hezky teplo. Mluví se tam anglicky. Používají americkou měnu a žije tam spousta krajanů. A není to moc daleko, kdybychom se potřebovaly vrátit domů, cesta by nebyla nijak náročná.“

Bylo zřejmé, že už to zvažovala.

„Dobře,“ řekla jsem. „To zní trochu extrémně. Možná bychom mohly začít tím, že budeme pár let cestovat po Americe v obytném autě.“

Překvapilo mě, jak to měla promyšlené, ale ulevilo se mi a nadchlo mě, že i ona je otevřená změně. Nebyla jsem jediná, pro koho dům, věci a odpovědnost, která byla s tím vším spojená, představovaly břemeno.

Začaly jsme pátrat, hledat a debatovat, nakonec jsme se rozhodly, že si postavíme malý domek na kolečkách. Moc se mí líbila idea, že „forma je podřízená užitku“ a že si vytvoříme svůj prostor tak, aby dokonale odpovídal našim specifickým potřebám. Namísto koupě domu a vymýšlení, jak využít místnosti, jsme se zamyslely nad tím, co je pro nás důležité a jak využíváme prostor, a podle toho jsme budovaly. Člověk musí zvážit, jak využije každý centimetr čtvereční, když chce bydlet v domě o třiadvaceti metrech čtverečních!

Bylo na čase začít zjednodušovat a právě to jsme udělaly. Vesmír nám byl očividně nakloněný, protože když jsme na internetu prodávaly nepotřebné věci, zarazila jsem se u jednoho sdělení ve facebookové skupině domácích výprodejů. Někdo se tam ptal, jestli nevíme o někom ve městě, kdo by plánoval v dohledné době svůj dům prodat. Jaká je pravděpodobnost, že někdo bude hledat bydlení na stránce, kde se virtuálně prodávají použité věci? Tam obvykle člověk hledá knihovnu nebo lampu, ale dům? Usoudila jsem, že nebude na škodu, když odpovím. O dva týdny později jsme už měly velkorysou nabídku. O měsíc později jsme uzavřely obchod. Díky, Vesíku! (Mám s vesmírem blízký vztah, proto jsem mu dala přezdívku.)

Stěhování je příšerná otrava, ale zároveň je to obrovská šance všechno vyčistit. A protože jsme měly v plánu přestěhovat se z domu do malého domečku, musely jsme opravdu výrazně redukovat.

Vytvořily jsme jednoduchou webovou stránku na prodej před stěhováním a využily také jiné stránky, kde se organizovaly výprodeje, abychom se zbavily ostatních věcí. Něco jsme rozdaly, nějaký nábytek a dekorativní předměty jsme věnovaly rodině a přátelům. Při všech těch prodejích jsme vydělaly přes pět tisíc dolarů, k tomu daňové odpisy. Důležitější byla ale skutečnost, že jsme získaly zpátky svobodu, energii a sílu.

V žádném případě nechci říct, že to bylo snadné. Mnohokrát jsem se dostala do situace, kdy se mi s nějakou věcí nechtělo loučit. Mohl to být třeba dárek nebo vzpomínka. Něco, co jsem kdysi mívala ráda a těžko jsem se smiřovala s tím, že už k tomu nemám vztah. Nebo když něco stálo velké peníze, měla jsem pocit, že bych si to měla nechat. Neustále jsem si připomínala, proč to všechno dělám: abych žila v souladu se svým osobním přístupem k hodnotě zkušeností a věcí, abych se už neupínala na tradiční definici úspěchu. Byla jsem ráda obklopená hezkými věcmi, ale ta radost pro mě byla jen dočasná, zatímco vzpomínka na nějaký příjemný zážitek nebo na zábavné dobrodružství mi zůstane navždy.

Když jsem ty věci probírala, ptala jsem se sama sebe, abych měla jistotu. Byly to otázky jako:

- Souvisí ten předmět s člověkem, jakým jsem teď?

- Kdybych to dnes viděla v obchodě, koupila bych si to?

- Jaké pocity ve mně ten předmět vyvolává? Pocit viny? Obavy? Vzrušení?

- Používám tu věc, nebo je někde vystavená?

To mi pomáhalo rozhodnout se, jestli si ta věc zaslouží v mém životě zůstat. Měla jsem k dispozici omezené množství prostoru i energie a už jsem jimi nechtěla jen tak mrhat.

Samozřejmě, moje situace může vypadat extrémně, ale dovolila mi pochopit, co skutečně potřebuji ke štěstí, co mám opravdu ráda a o co ve svém životě stojím.

Překvapilo mě, jak málo toho vlastně je.

Jako koučka a odbornice na vyvážený životní styl jsem pomohla tisícům lidí zjistit, co jim brání učinit změnu, a často to bylo něco jiného, než si sami mysleli. Zbytečné věci nezabírají jen místo na podlaze, na stole nebo ve skříni. Brání hojnosti. Dusí sny, tlumí vaše světlo.

Zbytečné věci mohou člověka nejen drtit a ničit, ale brání mu vidět některé bloky a reagovat na ně. Když se ponoříte do svých zbytečností a zjistíte, co se vám pokouší říct, můžete to sdělení pochopit a vnímat neomezené možnosti a nové příležitosti, kterých se můžete chopit.

Jak budete procházet cvičení v této knížce, zjistíte, že jakékoli obavy, které pocítíte, jsou silným indikátorem zásadního problému. Pochopíte také, že ke zbytečným věcem můžete cítit soucit a zvědavost namísto odporu a nechuti.

Ačkoli v každé kapitole nabízím tipy, jak roztřídit a zorganizovat věci, tato knížka je ve skutečnosti o tom, jak objevit nevídané stránky vlastní osobnosti a jako vodítko k tomu využít zbytečné věci. Jaký bude výsledek? Že všechno uklidíte? Přesně tak. Ale podstatnější je objevení energetických bloků, abyste mohli začít žít život podle svých představ.

Tady zabředneme víc do hloubky. Zbytečnosti a nepořádek jsou skvělým nástrojem pro sebepoznávání, pochopení sebe sama a vnímání sebe sama. Abyste se do té představy zakousli, budete muset jednat. Poznání přichází s činy. Projděte si cvičení, možná i víckrát než jednou. Nastal čas, abyste získali svůj život zpátky. A můžete při tom dokonce i vydělat nějaké peníze.

1. kapitola

Nepořádek: příšera, nebo posel

Zbytečné věci. Dokonce i ta slova zní těžce, když je pronesete nahlas. Věci nás stravují a jsme jimi tak zaplaveni, že se téměř nemáme kam vrtnout. Jenom ve Spojených státech existuje více než 263 milionů čtverečních metrů skladovacích prostor. To je víc než trojnásobek rozlohy Manhattanu! A tato zařízení jsou z devadesáti procent obsazena.

Téměř každá desátá domácnost v Americe si pronajímá skladovací prostory, i když šedesát pět procent z těchto domácností má garáž.1 Není to nijak překvapivé, protože v průměrné americké domácnosti se nachází asi tři sta tisíc předmětů.2 Spojené státy vedou v množství pronajatých skladovacích prostor, ale Kanada a Austrálie jim zdatně sekundují.

Nakupujeme víc a víc a naše domovy, garáže, půdy a životy praskají ve švech.

Zbytečné věci jsou překážka hojnosti ve všech podobách. Ať už jsou to fyzické zbytečnosti, které vás frustrují, nebo emocionální nánosy, které omezují vaše myšlení. Pokud nemáte prostor ve svém životě a mysli, vesmír vám nemůže poslat to pravé. Když stojíte o jinou práci, lepší vztah, víc peněz nebo milující přátele, ale máte život plný toxických vztahů, krabic se vzpomínkami nebo hromad knih, doslova vám blokují cestu. Váš prostor říká úplně něco jiného a vaše slova neodpovídají činům.

Má klientka Susan za mnou přišla, protože se snažila vydupat ze země novou firmu a nemohla přijít na to, co se jí staví do cesty. Po několika rozhovorech a troše zkoumání jsem zjistila, že má pod postelí krabice se zbytky předešlého neúspěšného pokusu o podnikání. Celou tu dobu spala na firmě, která selhala, což nebylo příliš inspirativní pro odstartování něčeho nového!

Když se probírala těmi krabicemi a vyprazdňovala je, získala jasnou představu, kam chce svou firmu vést. A byl to naprosto jiný směr, než původně předpokládala.

Vyklizení těch krabic nepřineslo zázrakem obrovský úspěch jejího nového podnikání, ale posílilo její energii, takže si mohla ujasnit, na co se chce soustředit. Potom se přesvědčila, že dokáže jít dál, znovu začala věřit sama v sebe. Když přestala spát nad těmi předměty, které ztělesňovaly neúspěch, snáz usínala a její spánek byl kvalitnější.

Nános zbytečných věcí a negativních myšlenek, který vás obklopuje, blokuje vaše přesvědčení a je téměř nemožné vidět lepší možnosti nebo kreativní řešení k překonání životních překážek. Zužujete si tak kanály, kterými komunikujete s vesmírem, a je potom obtížnější uvěřit, že věci se vyvíjejí správným směrem. Uvolněte ty kanály tím, že se vypořádáte i s drobnými zbytečnými věcmi a zjistíte, že jste se dostali do proudu.

Je to proud, který přináší dary a příležitosti. Vesmír a váš duchovní tým jsou vždycky připraveni vás podpořit, ale je potřeba je pozvat. To, že ve svém životě vytvoříte prostor, právě takové pozvání vysílá.

Zbytečné věci se vás nesnaží zničit. Snaží se upoutat vaši pozornost. Chtějí vám ukázat, kde sami sebe podrážíte, že se pohybujete v kruzích, takže místo marnění času s nesmysly se pak můžete věnovat řešení skutečných překážek.

Když se na zbytečné věci podíváte tímhle způsobem, dokážete být chápavější a vnímavější i k sobě, protože jste se začali se zbytečnostmi vypořádávat.

Podívejme se, jaký užitek můžete mít z toho, že si zbytečnosti ponecháte a vytvoříte si ke svým věcem vztah, místo abyste se s nimi vypořádali. Ano, byla bych ráda, abyste se se svými zbytečnostmi skamarádili. Pak je začnete vnímat jako posla, ne jako příšeru, a to vám umožní postavit se k nim způsobem, díky němuž je jednodušší se s nimi rozloučit jednou provždy.

Za zbytečnosti označuji cokoli, co vám brání žít život vašich snů. Může to být šatník vyšlý z módy, který vám zabírá skříň. Mohou to být hromady papírů, které vyžadují vaši pozornost a s nimiž si nevíte rady. Může to být i váš otravný vnitřní kritik, toxické vztahy, dluhy nebo kila navíc. Přátelé, kteří z vás vysávají energii? Zbytečnosti. Přesvědčení, že pokud něco nedokážete udělat dokonale, nemá smysl to dělat vůbec? Zbytečnost.

Zkuste myslet na věci nebo jednu velkou věc, kterou byste rádi dělali. Vsadím se, že vzápětí vás napadne spousta důvodů, proč to není možné: Nedostatek času, příliš napjatý rozpočet, mnoho závazků, nedostatek potřebných dovedností. A co je všechno tohle? Zbytečnosti.

Zbavit se zbytečností znamená zbavit se všeho, co už nezapadá do vašeho života. Znamená to vytvořit prostor pro skutečné naplnění, radost a vítání vesmírné hojnosti, která na vás čeká.

Některé ze zbytečností se nahromadily kvůli neefektivním systémům, ale součástí toho všeho jsou i emoce. Když zjistíte, co je ta emocionální součást, odhalíte, proč nemůžete dosáhnout svých cílů a jak si znovu a znovu komplikujete cestu.

- Co vám brání zbytečné věci uklidit? (Nespokojte se s odpovědí: „Nemám čas.“)

- Co by pro vás znamenalo, kdyby všechny ty zbytečné věci byly pryč? (Zkuste se nespokojit s odpovědí: „To by se mi ulevilo.“)

- Pokud by zbytečnosti nebyly dál překážkou, na co byste měli čas? (Může to být profesní rozvoj, romantický vztah nebo plnění životního snu.)

- Je na tom úkolu, projektu nebo cíli něco děsivého? (Mohou ty zbytečné věci představovat důvod, proč se za tím děsivým cílem nepustíte?)

Table of Contents

Úvod

1. kapitola