Tichá noc

Danielle Steel

TICHÁ NOC

Přeložila Drahomíra Michnová

Danielle Steel: Tichá noc

Copyright © 2019 by Danielle Steel

All rights reserved.

Translation © Drahomíra Michnová, 2022

ISBN 978-80-249-4774-7

Věnováno mým milovaným dětem Beatii, Trevorovi, Toddovi, Nickovi, Sam, Victorii, Vanesse, Maxxovi a Zaře.

Děkuji vám za dar mateřství, za to, co jsem se od vás naučila, za nezměrnou radost, kterou jsme spolu prožívali, za lásku, která dává životu smysl. Jsem za to všechno nesmírně vděčná, jsem vděčná, že vás mám.

Miluji vás celým svým srdcem a duší.

Vaše máma / D. S.

„Ty nejlepší a nejkrásnější věci na světě nevidíte a nemůžete se jich dotknout – musíte je cítit srdcem.“

HELEN KELLEROVÁ cituje Annie Sullivanovou

„Když procházíš peklem, nezastavuj se.“

Anonym, často připisováno Winstonu Churchillovi

„Všechno je možné.“

Matouš, 19:26

 1

„Tvá matka je mrtvá, Bethanie. Musíš se s tím vyrovnat. Nemůžeš před tím věčně utíkat.“ Vysoký hezký muž s ostře řezanými rysy oznamuje holčičce tu zdrcující zprávu a my vidíme, jak malá vraští tvářičku hlubokou emocí, jako by se jí obličej zevnitř rozpouštěl. Vtom jí oči zaplanou, žal se smísí se vztekem, děvčátko ucouvne a dává se do běhu. Muž se ji ani nesnaží dohonit. Holčička se v běhu otočí a ohlédne se po něm, je to pohled plný zuřivosti a odhodlání.

„Nenávidím tě!“ křikne a my vidíme, že to myslí vážně. Je bosá, v modrých bavlněných šatech, blond vlasy má rozcuchané, krásný obličej připomíná jemnou kamej, oči jí hoří a zároveň plavou v slzách. Drobná, útlá postavička jako malá pohádková víla, jejíž vnitřní sílu nedokáže nic z toho, co jí řekl, oslabit. Běží co nejdál a co nejrychleji, snaží se tu zlou zprávu předběhnout. Zmizí mezi stromy, muž se za ní dívá a v očích se mu také zračí vztek. Pak se uklidní. Napětí z něj vyprchává a ten malý skřítek se znovu objeví, usmívá se a dlouhými skoky se k němu vrací. Bosé nohy se míhají v trávě. Hrstka diváků zatleská.

Jakási žena v otrhaných džínách a vytahaném tričku křikne: „Výborně!“ Krásné blonďaté dítko se z legrace ukloní, pochvala ho těší. Za okamžik holčičku obklopí ostatní herci. Děvčátko se jmenuje Emma Wattsová a je nejmladší členkou hereckého týmu, který točí velice oblíbený televizní seriál Rodina, uváděný jednou týdně. Filmová sága zachycuje osudy rozvětvené mocné rodiny, která žije v severozápadním cípu Spojených států u pobřeží Tichého oceánu. Emma nedávno oslavila deváté narozeniny a v seriálu hraje už dva roky. Teď přichází její matka, je vidět, že má radost. Emma a herec v roli jejího otce zvolna míří ke svým obytným přívěsům, za nimi kráčejí zvukaři, kostymérky, maskérky a kadeřnice. Režisér hovoří s pomocným režisérem.

„Povedlo se ti to, Em,“ chválí Paige Wattsová dceru. „Že jsi ráda, že jsme na té scéně včera večer ještě znovu zapracovaly?“

Emma pokrčí rameny, tváří se lhostejně. „Jo, asi jo. Spolkla jsem žvejku, když jsem běžela.“ Matka protočí oči.

„Víš, že nemáš mít při natáčení žvýkačku. Mohla by ses udusit.“

„Ale neudusila jsem se.“ Emma je bystré děvče a od té doby, co jako sedmiletá začala účinkovat v tomto seriálu, se stala jednou z nejoblíbenějších dětských hvězd v televizi. Je přirozená – rozená herečka. Když dostala svou roli, musela přestat chodit do školy a teď má přímo na place k dispozici kvalifikovanou učitelku s pedagogickým oprávněním od státu Kalifornie. Je to krásná Afroameričanka jménem Belinda Marshallová, která kromě výuky filmových dětí čte komentáře, působí v televizních reklamách a občas hraje vedlejší role v televizních pořadech. Chce být herečkou a má k tomu potřebný talent i vizáž. Její předkové pocházeli z Etiopie. Zdědila po nich krásu, chytrost a vřelé srdce. Emma ji má ráda, hlavně když jí nedává moc domácích úkolů, což Belinda nemůže, protože večer po celodenním natáčení se Emma musí učit spoustu textu na další den. Požadavky na natáčení jsou náročné, takže Emma nemůže chodit do běžné školy jako ostatní děti.

Paige naplno dohlíží na všechny aspekty dceřiny kariéry. Koordinuje s náležitými lektory její hodiny hlasové výchovy, dramatické výchovy, taneční hodiny. Emma se ještě věnuje hip hopu, stepování a baletu, výborně zpívá, má nevšední hlas. Paige sama jako herečka neprorazila, ale každý vidí na vlastní oči, že z Emmy jednou bude velká hvězda. Dcera dala matčinu životu smysl, význam a směr. Paige ji krátce po narození přihlásila do modelingové agentury a Emma se už jako miminko objevila v reklamách. V šesti letech začala s hraním a ani ne do roka ji angažovali jako nejmladší dítě v seriálu Rodina. Hrají v něm ještě dvě další děti, Adam Weiss v roli Emmina dvanáctiletého bratra a Virginia Parkerová, která má šestnáct a právě dokončila střední školu. Hraje Emminu čtrnáctiletou sestru. Belinda během natáčení učí všechny tři, protože dětští herci nemají čas chodit do běžné školy, nemají čas chodit domů ke svým kamarádům a hrát si s nimi, protože kromě svých spoluherců ani žádné kamarády nemají. Život na place je i pro malé herce nabitý především prací, obvyklé dětské radovánky jdou stranou. Paige ví, co to obnáší, a také ví, že jí Emma jednou poděkuje, až získá svého prvního Oscara za nějaký film nebo cenu Emmy za roli v televizním seriálu.

Momentálně obě stály před velkým rozhodnutím. Emmě nabídli roli v jednom broadwayském muzikálu, šlo o hlavní roli. Měla k tomu veškeré předpoklady: dobrý hlas i herecký talent. Velkou otázkou zůstávalo, co ji nejvíc posune v její počínající kariéře: jestli další působení v seriálu, nebo první pokus v New Yorku na Broadwayi. Tam by mohla získat cenu Tony, která se uděluje pouze hercům z Broadwaye. Když zůstane v seriálu, má naději na cenu Emmy nebo Zlatý glóbus. Její matka rozhodne za ni, jako vždycky. Emma chce zůstat v L.A., Paige se ještě nerozhodla. Emmině kariéře podřizuje naprosto všechno. Matka i dcera jsou si hodně podobné – Paige je také typ křehké plavovlasé krásky, jen nikdy neměla takový talent jako její Emma. Proto se už před léty vzdala své herecké kariéry a soustředila se na tu Emminu, jakmile byla holčička dost stará, aby ji mohla zahájit.

Obě byly potomky slavné hollywoodské dvojice. Paigeina matka Elizabeth Winstonová ve své době zářila na filmovém plátně jako největší hvězda. Paige vyrůstala s tím, že matku vídala v celé řadě filmů, pokud jí dovolili se na ně dívat. O její výchovu a výchovu starší sestry Whitney se staraly chůvy, protože matka vždycky někde točila nějaký film. Liz Winstonová byla legendou, ikonou, jednou z největších hollywoodských krásek a nejtalentovanějších hereček. Než ve svých čtyřiapadesáti tragicky zemřela, získala dva Oscary. Její smrt silně otřásla Paigeinou křehkou rovnováhou. Tenkrát jí bylo čtyřiadvacet a snažila se zahájit vlastní hereckou kariéru, avšak chaos v L.A. ji převálcoval. Její otec Bill Watts jí natvrdo řekl, že k filmovému herectví nemá potřebné předpoklady a musí svůj talent uplatnit jinde. Věděl najisto, že se dcera nikdy nemůže stát herečkou matčina formátu. Matka byla na filmovém plátně naprosto výjimečná, stejně jako Emma. Paige jejich talent neměla, a nakonec si to přiznala. Když se jí pak narodila Emma, našla v ní smysl svého života.

Bill Watts proslul jako nejdůležitější filmový agent své doby. To on objevil Liz a od té chvíle ji vedl a skvěle řídil její hereckou kariéru v každém směru. Hned při prvním setkání věděl, že narazil na herečku, jejíž kráse a talentu se málokterá vyrovná. Nemýlil se. Liz ho nikdy nezklamala a hltala každé jeho slovo. Bylo jí pětadvacet, když se za šedesátiletého Billa provdala, a rychle se pak stala i jeho nejdůležitější klientkou. Nikdy se o ničem nerozhodovala bez něho, sama za sebe. Manžel pečlivě organizoval každý její počin.

První dítě, Whitney, se jim narodilo, když bylo Liz osmadvacet. Udělala si na mateřství šestiměsíční přestávku mezi natáčením. Po dvou letech se narodila Paige, ale to už se z Liz stala ještě větší hvězda a neměla na další miminko čas. Paige si celé dětství přála jediné: aby se jí rodiče věnovali. Jenže tohle přání bylo těžké splnit. Paige zároveň toužila stát se jednou tak slavnou filmovou hvězdou, jakou byla její matka.

Whitney se naopak o hollywoodskou slávu pranic nezajímala, naopak ji ve všech směrech nenáviděla. Nikdy si ani v nejmenším nepřála vést takový život jako její rodiče. O tom snila jen Paige a nakonec jí ten sen splnila Emma. To už Paige o sobě věděla, že sice nezdědila matčin talent, zato však má po otci schopnost rozpoznat hvězdný materiál, když na něj narazí. A tak jako otec vedl matku doslova krok za krokem její hereckou dráhou, Paige se pevně chopila otěží umělecké kariéry své malé dcery. Liz se bez Billa ani nedokázala rozhodnout, co si dá k snídani, natož jakou roli vezme nebo ne. Veškerá rozhodnutí za ni dělal manžel. Stejně jako Paige za Emmu. Jediným rozdílem bylo, že Emma byla ještě dítě, což už neplatilo o Liz v době, kdy za ni Bill ve všem rozhodoval a pevnou rukou řídil každý její krok nejen v oblasti pracovního, ale i osobního života.

„Dnes ti to šlo moc dobře, Squirt,“ pochválil Emmu její seriálový otec Charlie Daly, když ji došel. Zlehka jí prohrábl rukou skoro bílé blond vlasy. „Aspoň jsem tě tentokrát nemusel honit až na strom,“ dodal a oba se zasmáli. „Dnes už máš natáčení za sebou, co?“ Všichni tady Emmu milovali, stala se jejich maskotem. Upřímná, všímavá a velice bystrá dívenka, která nadšeně hltala knížky. Protože celý svůj život strávila mezi dospělými, byla rozumově vyspělejší než její vrstevníci.

„Jo, ale ještě mě čeká škola,“ zabručela rozmrzele, když došli k přívěsům.

„Ale jdi, vždyť sis Belindu omotala kolem prstu! Stačí, když si postěžuješ, že se na zítra musíš učit hodně textu, a ona ti nezadá žádné domácí úkoly. Už jsem tě při tom nachytal.“ Měl ji prokouknutou a Emma se musela zasmát. Zároveň se nervózně ohlédla po matce.

„Neprozraď mě,“ řekla mu šeptem. Ale Paige ty její finty znala také. Jí však nejvíc záleželo na tom, aby se Emma řádně naučila roli. Měla za to, že Emma školu případně dožene později, ale dcera v učení nijak nezaostávala. Učivo čtvrté třídy zvládla rychleji, ve čtení už byla na úrovni páťáka. Belinda byla i přes své herecké ambice svědomitou učitelkou a všichni na place ji respektovali. Občas trochu bojovala s Paige, která dávala před školou přednost tomu, aby Emma nezanedbala přípravu do lekcí hlasové či dramatické výchovy, ale Emma stejně vždycky zvládla všechno. Vždyť neměla možnost běhat venku s dětmi svého věku a hrát si mohla jen s dospělými, takže tyhle zábavy jí čas neubíraly. Charlie ji naučil hrát šachy a Emma ho občas i porazila. Charlie žasl, jak je bystrá a houževnatá. Souhlasil s Paige, že to Emma dotáhne v herectví daleko. Měla hraní v krvi a nic jiného než herecký život zatím nepoznala. Talent po předcích sice přeskočil jednu generaci, avšak tím víc se ho dostalo Emmě a Paige byla odhodlaná udělat maximum, aby ho v dceři živila. Na place nebylo žádným tajemstvím, že Paige je v tomto směru nedostižná matka. Někteří herci Emmu litovali, že neprožije normální dětství a že ji Paige neustále drezíruje. Nezdálo se však, že by to Emmě nějak vadilo. S chutí se věnovala i tomu, co dělala navíc, hlavně hip hopu a baletu. Někdy si postěžovala, že hodiny hlasové výchovy jsou nudné a že lektor dramatické výchovy je kruťas, protože ji nutí opakovat jeden a tentýž výstup pořád dokola, ale učitel dělal svou práci dobře. Emmě skoro nikdy nevypadl text a byla přesnější než většina dospělých herců, s nimiž pracovala. Často uměla jejich roli stejně dobře jako tu svou.

Emma zanaříkala, když viděla, že na ni Belinda v přívěsu už čeká a že budou opravovat domácí úkol z matematiky. Paige jí nechala oběd přinést, takže mohly hned začít. Odpoledne Emmu čekal balet a večer hodina hlasové průpravy. Obojí bylo důležité, pokud Paige rozhodne, že by Emma měla roli na Broadwayi vzít. Nikdy nedělala žádná nahodilá rozhodnutí, vše bylo součástí uceleného plánu. Emma se s Belindou pustila do matematiky a Paige se věnovala vyřizování telefonátů. Dostala i dvě esemesky od producenta z Broadwaye. Na chvíli zavřela oči a přemýšlela o jeho nabídce. Ještě se definitivně nerozhodla. Nemohla si dovolit udělat chybu. Aby se Emma vzdala role v hvězdném televizním seriálu, to bylo velké rozhodnutí, ale získat v devíti letech hlavní roli v muzikálu na Broadwayi, po boku slavných herců, bylo také obrovské terno. Paige si říkala, jak by se asi rozhodl otec. Tu otázku si kladla často, když organizovala Emminu další cestu. Otce považovala za neomylného; ostatně matčina nedostižná kariéra o tom jednoznačně svědčila. Paige si přála, aby se z Emmy jednou stala taková hvězda, jakou byla její babička. Považovala by to právem za svou životní zásluhu, tak jako matčin úspěch byl úspěchem otcovým.

Emmina kariéra však zároveň představovala jablko sváru mezi Paige a její starší sestrou Whitney, a to už od té doby, co Paige prosadila teprve šestiměsíční Emmu do modelingu. Whitney ten nápad označila za zneužívání dítěte, a čím byla Emma starší, tím víc sestřino počínání neschvalovala. Obvinila Paige z toho, že žije na dceřin úkor, že ji týrá. Okrádá Emmu o dětství a brání jí v tom, aby žila jako každé jiné normální dítě.

„Nebuď směšná,“ hájila se Paige. „Vždyť se na ni podívej, v devíti letech už je hvězda, celý svět ji miluje a ona miluje natáčení. Ty si myslíš, že táta mámu týral, když jí celý život zajišťoval hvězdnou kariéru?“ Hádaly se na to téma často a naprosto se rozcházely v názoru. Whitney se netajila tím, jak v dětství nesnášela pomyšlení, že je dcerou slavné herečky, Paige zase milovala každou minutu těch časů, aspoň to teď tvrdila. Otec pro ni byl úplná modla. Whitney naopak viděla všechny jeho slabiny.

„Napadlo tě někdy, že matka možná onemocněla Alzheimerem už ve dvaapadesáti a do dvou let zemřela právě proto, že předtím třicet let žila pod neskutečným tlakem, jehož strůjcem byl celou tu dobu otec? Neměla žádný svůj život, musela jít z jednoho filmu do druhého, získat dva Oscary. Neměla čas na přátele, pohybovala se jen mezi lidmi od filmu, nás dvě skoro neviděla. Vždycky někde natáčela. Dělala všechno, co jí otec řekl, přesně jako to ty teď děláš s Emmou. Copak někdy nemáš strach? Nebojíš se, že ti holka jednou vyčte, že jsi jí ukradla dětství?“

„Naopak mi za to jednou poděkuje, až se stane takovou hvězdou jako naše matka, nebo ještě větší. Díky sociálním sítím je dnes ještě větší úspěch být hvězdou než tenkrát. Je to globální a všechno jde kupředu rychleji.“

„Tenkrát to bylo globální taky,“ připomněla jí Whitney. Jejich matka byla stejná ikona jako ve své době Elizabeth Taylorová nebo Rita Hayworthová, ale Whitney se nikdy nezdálo, že je šťastná. Byla vždycky vyděšená, když už se náhodou někdy měla sama rozhodovat a manžel jí zrovna nestál za zády. A zemřela tak mladá. Vlastně dva týdny poté, co Whitney ukončila studium na lékařské fakultě, které si zvolila jako formu úniku před předem vytčeným osudem hrozícím dítěti hollywoodských hvězd. Vybrala si povolání co nejodlišnější od povolání svých rodičů, stala se psychiatričkou a teď, ve svých devětatřiceti letech, už měla solidní soukromou praxi.

Paige bylo sedmatřicet a jejím největším a jediným úspěchem byla role nejlepší „matky na place“, všudypřítomné a neúnavné matky dětské herecké hvězdy, která do nejmenších podrobností organizuje každodenní život svého zázračného dítěte. Obě sestry se snad už ani nemohly jedna od druhé lišit víc a Whitney malou neteř vždycky velice litovala a přála si, aby Emma měla víc času žít jako normální dítě, a ne se v tak útlém věku stát vlastně malým dospělým. Paige to takhle vůbec nebrala. Už viděla, jak se její Emma jednou bude hřát na výsluní slávy, a nikdy nezapomněla zdůraznit reportérům a novinářům, že Emma je vnučkou Liz Winstonové: všimli jste si, jak je jí podobná? Když to Whitney pak někde četla, naplňovalo ji to smutkem.

Obě sestry byly svobodné, Whitney se ani nikdy v budoucnu nechtěla vdávat. Spoustu let měla možnost sledovat, jak otec matce organizuje každou minutu jejího života, což jí bohatě stačilo k tomu, aby považovala manželství za nedobrou věc a získala k této instituci dostatečnou averzi. Ochotně raději přiznávala, že trpí fobií z manželství. Netoužila po tom, aby někdo v jejím životě cokoli řídil. Také nechtěla mít děti, zřejmě proto, že své dětství nepovažovala za šťastné, i když v tom s ní sestra nesouhlasila. Whitney si však stála za svým: obě prožily osamělé dětství, rodiče svěřili jejich výchovu chůvám, protože matka byla kvůli natáčení pořád někde pryč a otec, její neustálý stín, jezdil s ní, takže také nebyl doma. A když už se oba občas vrátili do L.A., měli tolik práce, že se dětem neměli čas věnovat, protože otec hned domlouval své manželce s producenty a dalšími důležitými osobami z Hollywoodu natáčení dalšího filmu.

Whitney milovala svou práci psychiatričky a nechtěla nějakému muži zničit život nebo na sebe vzít břímě v podobě výchovy dítěte. Vyhovoval jí život mezi dospělými, užívala si toho, že si může dělat, co chce, třeba být i trochu sobecká. Prostě se jí líbilo žít sama.

Její rozhodnutí nemít děti jí v mládí na čas zkomplikovalo život. Vyhýbala se mužům, kteří naopak stáli o manželství a rodinu, což ovšem vedlo k tomu, že na ni zbyli ti nezodpovědní hráči využívající výhody, že se Whitney nechce vdávat. Takových vztahů prožila několik. Pak tu byla další skupina nápadníků, citoví mrzáci neschopní navázat vztah s kýmkoli. Jak čas běžel, začala potkávat muže, kteří už byli rozvedení. Takové vztahy obnášely společné víkendy s jejich dětmi, kdy si jí dotyčný muž donekonečna vyléval srdce a stěžoval si na svou zlou a hamižnou bývalou manželku, a děti poznamenané rozvodem rodičů se na novou partnerku svého tatínka nevraživě mračily. Udělala tedy vše, co bylo v jejích silách, aby se nenechala zatáhnout do takových rodinných dramat. Toužila jen po klidném vztahu dvou dospělých lidí, který nebude komplikovat nevyřešená minulost partnera. Její poslední rozvedený přítel byl otcem v té době již třináctiletých trojčat počatých pomocí umělého oplodnění. To už byla opravdová noční můra, i kvůli tomu, že neurotická exmanželka, ke které se dotyčný nakonec stejně vrátil, je bombardovala nočními výhrůžnými telefonáty. Whitney co nejrychleji utekla, protože ta žena začala vyhrožovat především jí. Od té doby si už nikdy nic s rozvedeným mužem s dětmi nezačala.

Posledních pět let chodila s někým, koho dle svých měřítek považovala za dokonalého partnera. Chad Philips byl úžasně úspěšný člověk, pracoval v oblasti špičkových technologií v Silicon Valley, byl to takový ten typ kapitalisty se smyslem pro dobrodružství. O dvacet let starší než Whitney, otec čtyř dospělých dětí, s nimiž se sice setkala, ale nemusela s nimi trávit čas. Chad to od ní ani neočekával. Ani on neměl zájem znovu se oženit nebo mít další děti. Vlastnil jachtu, s níž v létě brázdil Středozemní moře a v zimě Karibské. Moc rádi spolu podnikali nějaké výlety. Jednou měsíčně si dopřáli společný víkend, který prožili klidně, nebo naopak vyrazili někam za zábavou, a oba od toho vztahu víc nechtěli. Měli se rádi, ale Whitney si už vybudovala pevné hranice a nechtěla si žádného muže pouštět moc k tělu. Nepotřebovala a hlavně nechtěla, aby ji někdo komandoval, a Chad zase nestál o další ženu, která by na něm byla závislá. Jeho bývalá se ani po patnácti letech s rozvodem úplně nevyrovnala a Whitney nebyla zvědavá na nějaké žárlivé nevlastní děti nebo rozzuřené exmanželky. Svůj vztah dvou zralých a dospělých lidí si velice užívali a vyhovoval jim. Chadovi se líbila její práce, její krása i to, co prožila. Whitney byla opravdu nápadně krásná, vysoká po otci, půvabně štíhlá. Pleť jako porcelán, dlouhé tmavé vlasy. Jediné, čím si byly se sestrou podobné, byly velké modré oči po matce.

Oběma jejich vztah dokonale vyhovoval a Chada vždycky trochu fascinovalo povolání jejích rodičů i to, že je Whitney tak jiná a že se nevydala v jejich hollywoodských šlépějích. Obdivoval ji za to. Nikdy se neoháněla jejich slávou, naopak o tom vůbec nemluvila a Chad se dozvěděl, čí je dcera, až po roce jejich známosti, když si o Whitney přečetl nějaký článek. Předtím se mu o tom ani slovem nezmínila.

Také se nikdy nesetkal s Whitneyinou sestrou, jen se od Whitney dozvěděl, že se skoro celý život chová jako praštěná a je typickým případem matky, která je posedlá úspěchy svého zázračného dítěte a žije z jeho prostředků. Považoval to za nezdravé. Velice se mu líbilo, že Whitney je navzdory prostředí, v němž vyrůstala, vyrovnaná a rozumná. Oceňoval i to, že se Whitney nechce vdávat a mít vlastní děti. Od rozvodu kolem něj kroužily samé vdavekchtivé ženy, které se ho snažily vlákat do manželství, a Whitney proti nim působila jako závan čerstvého vzduchu.

Devětapadesátiletý Chad byl vitální, aktivní, zdravý a velmi úspěšný muž, k tomu měl vztah, který považoval za dokonalý. Zakrátko měl s Whitney odjet na každoroční letní dovolenou, kterou vždycky trávili na jeho jachtě v Itálii. Neviděli se skoro měsíc. Naposledy spolu báječně prožili první červencový prodloužený víkend u jezera Tahoe při příležitosti oslav Dne nezávislosti. Při svých setkáních se věnovali pouze zábavě a nikdy nezatěžovali toho druhého svými běžnými starostmi. Teď na ni Chad už čekal na své jachtě v Monte Carlu a Whitney za ním měla za pár dní odletět. Jako každé léto měli strávit společně tři týdny na moři. Whitney se pak vždycky vracela domů s tím, že ji tam čekal ještě další týden volna, který si pokaždé vyhradila k tomu, aby se mohla v klidu připravit na návrat do práce. Protože všechno, co dělala, si vždycky ráda pečlivě a v klidu naplánovala. Nerada cokoli nechávala na poslední chvíli. Nerada něco řešila v rychlosti a spontánně, nebyl to její styl. Spontánnost pro ni znamenala spíš chaos.

Paige za sebou měla ještě pestřejší milostný život než sestra. V době, kdy klopýtala prvními roky své neúspěšné herecké kariéry, se na ni lepili notoricky známí floutkové, kteří se na tu tehdejší naivku slétaly jako vosy na med. Prožila mediálně sledované rozchody, nepříjemné aféry s různými podvodníky, často se začínajícími herci, kteří se s ní chtěli akorát vyspat, aby tak pronikli k jejímu otci, který by je, jak doufali, popostrčil dál v jejich kariéře, protože starý pán ještě v osmdesáti pracoval. Paige se v mládí chovala doslova jako poděs a Whitney ji považovala za nezodpovědného cvoka, který neustále působí nějaké problémy. Byla skoro stejně krásná jako jejich matka, ale nikdy neměla všech pět pohromadě, zejména když šlo o muže.

Matčina smrt jejím životem pořádně zamávala. Paige tehdy bylo čtyřiadvacet a ztráta matky ji přivedla k drogám a po dvou letech jejich užívání do léčebny pro celebrity. Whitney si v té době jako začínající lékařka zrovna odbývala praktikantskou stáž.

Nejhorší ránu jim pak zasadila smrt otce. Zemřel dva roky po matce, ve věku jednadevadesáti let. Krátce po Lizině smrti odešel do penze, začal rychle scházet, zdraví se mu zhoršilo. Whitney viděla, že smrt manželky ho zasáhla tak těžce, že se mu už nechtělo žít. Byli jeden na druhém naprosto závislí. V době otcovy smrti bylo Paige šestadvacet, Whitney dvacet osm. Otcova ztráta je zdrtila obě, ale Whitney se z ní díky své celoživotní houževnatosti, síle a pevné vůli po čase vzpamatovala. Paige byla skoro dva roky zase úplně vykolejená, utrácela svůj podíl dědictví, hlavu měla bez rodičů plnou zmatku a zoufalství, řítila se volným pádem ke dnu, až se konečně zastavila. Dospěla totiž k názoru, že to, co by jejímu životu vrátilo rovnováhu, dalo mu smysl a postavilo ji pevnýma nohama na zem, je dítě. Nechodila v té době s nikým, kdo by se svým společenským postavením či něčím podobným hodil k založení rodiny, tak požádala svého dávného kamaráda ze střední školy, aby se stal dárcem spermatu. Jako homosexuála ho její přání dojalo, ale zároveň se jasně vyjádřil, že si nepřeje hrát nějakou aktivní roli v životě dítěte, což Paige jen uvítala. Přála si být svobodnou matkou a on jí tedy jako dobré kamarádce vyhověl. Whitney neměla o sestřiných plánech ani tušení a Paige se jí svěřila, když už byla několik měsíců těhotná. Whitney se zděsila. Emmin biologický otec se krátce po jejím narození nakazil virem HIV a zemřel na AIDS. Whitney celou tu situaci přijala se smíšenými pocity. Měla velký strach, že nezodpovědná matka nebude schopná dítě pořádně vychovávat, a zároveň jí bylo hrozně líto, že ani nebude mít otce. Byla ráda, že se té situace jejich rodiče nedožili. Nakonec všechno dopadlo lépe, než Whitney čekala, a její obavy se rychle rozptýlily, protože Paige se kupodivu miminku naplno věnovala a holčička se okamžitě stala středem jejího vesmíru. Whitney sice měla výhrady k sestřiným výchovným metodám, ale Paige už naštěstí nebyla na drogách a ani ničím jiným Emmu zjevně neohrožovala. Jen byla posedlá představou, že z ní jednou udělá hvězdu. No, mohlo to dopadnout daleko hůř. Paige se však naopak zklidnila a cele se dcerce věnovala, takže Whitney byla nakonec příjemně překvapená.

Občas malou neteř navštěvovala, protože všechny tři bydlely v L.A. Viděla, jak je holčička roztomilá, bystrá, prostě k sežrání. Zároveň se utvrdila v tom, že sama dítě nechce, i když na případné mateřství i předtím pomyslela opravdu málokdy. Navzdory svému cynismu vůči tomu tématu musela uznat, že Paige bere mateřství velice vážně a dceřinu rozvíjející se kariéru modelky a herečky ještě vážněji. Připravovala ji na hvězdnou budoucnost a často se na place při natáčení chovala jako blázen. Nutno však uznat, že Emmě vytvořila už od jejího raného dětství ty nejlepší podmínky pro úspěšnou hereckou dráhu, kterou jako její matka považovala za velmi žádoucí. Whitney naopak za velkou chybu.

Stále sestru považovala v řadě věcí za potřeštěnce, ale pokud šlo o její úsilí a péči vynaložené na Emminu cestu k herecké slávě, Whitney musela uznat, že se do toho Paige opřela naplno. Všechno ostatní šlo stranou, včetně jejího osobního života. Občas si sice dopřála nějaký nezávazný románek s některým z druhořadých herců, s nimiž se obvykle seznámila na place, ale tyhle vztahy netrvaly dlouho. Byla tak posedlá rozvíjením Emmina talentu, že tím většinu zdravých a normálních mužů odradila. Whitney brala ohled na Emmu, takže se snažila sestru nekritizovat až příliš. S neteří trávila čas ráda, kdykoli to všem třem vycházelo, což nebylo často. Sama se také musela hodně věnovat své práci a pacientům, Paige zase vozila dceru z jedné soukromé hodiny do druhé. „Víš, jednou budu velká hvězda, teto!“ Emma ji ráda takhle škádlila, když matka nebyla někde nablízku. Pak udělala malou piruetu a nakonec se rozesmála.

„Vždyť už jsi,“ připomněla jí Whitney. „Hraješ v televizním seriálu. Co víc bys ještě chtěla?“

„Jestli to chceš opravdu vědět, chtěla bych být v dívčím fotbalovém týmu,“ odpověděla Emma toužebně. To byl její velký sen.

„To ti myslím máma nedovolí,“ mínila teta.

„Já vím. Říká, že bych se tam mohla zranit nebo si vyrazit zub a tak. Ale mě by to moc bavilo.“

„Až budeš starší, můžeš se rozhodnout sama,“ konejšila ji Whitney. „Jednou si budeš moct vybrat, co chceš v životě dělat.“

„Asi ne,“ posmutněla Emma. „Dokud tu bude máma, tak ne. Zabila by mě, kdybych nechala hraní po tom všem, co pro mě udělala.“ Hleďme, Paige dobře věděla, kdy a jak na dceru zatlačit, aby v Emmě vzbudila pocit viny, kdyby chtěla uhnout z dráhy, kterou jí matka pro život tak usilovně vytyčila. „Říkala mi, že sama nechala herectví, jen aby ze mě udělala takovou hvězdu, jako byla babička. Myslí si, že jednou dostanu Oscara.“

„Možná ano,“ připustila Whitney, „pokud chceš opravdu dělat tohle.“ Matka jí zatím nedávala na výběr a Whitney bylo neteře líto. Emma byla otrokem Paigeiných ambicí, jenže to Whitney samozřejmě nemohla Emmě říct. Třeba někdy později, vždyť jí bylo teprve devět.

„Máma říká, že jsi cvokařka proto, že si myslíš, že všichni v Hollywoodu jsou cvoci,“ řekla Emma rozmarně a Whitney se rozesmála.

„To mě nikdy nenapadlo, ale možná má pravdu. V Hollywoodu je určitě spousta šílenců.“ A pomyslela si, že její sestra je svým způsobem jedním z nich, na Emmin účet. Život dětské hvězdy nebyl snadný, žádná legrace. Whitney mezi svými pacienty měla pár takových, kteří v dětství hráli a zaplatili za to velkou daň. Nechtěla, aby to potkalo Emmu, ale věděla, že už na dráhu dětské hvězdy vykročila, a ona jako její teta s tím nemohla nic dělat. Tak se aspoň snažila Emmě poskytnout trochu oddechu, když byly spolu; zadovádět si, když to Paige dovolila. Legrace, zábava, hry a pobyt mezi ostatními dětmi neměly v Emmině nabitém rozvrhu místo.

Whitney se teď pár týdnů s Paige a Emmou neviděla. Nevěděla, kam dřív skočit, a ony jako vždy také. Whitney se s nimi chtěla ještě sejít, než koncem týdne odletí za Chadem na jachtu do Evropy. Na dovolenou se moc těšila. Měli v plánu hned po jejím příjezdu odplout do Portofina. Romantické přístavní městečko patřilo k jejich oblíbeným místům, odkud pak obvykle pokračovali na Korsiku, Sardinii a do dalších idylických destinací. Nemohla se dočkat a už několik dní balila. Věděla, že teď už nebude mít čas zajet k Paige a Emmě na návštěvu, tak jim chtěla před odletem aspoň zavolat a rozloučit se.

Paige odvezla Emmu z hodiny baletu a cestou se zastavila pro něco k večeři. Věděla, že budou mít na jídlo jen půl hodiny, pak k nim ještě přijede lektor hlasové výchovy. Koupila tedy dvě porce velkého salátu a teď mísy postavila na kuchyňský stůl. Emma si postěžovala:

„Zase salát. Proč nemůžeme mít pizzu?“

„Protože jsi hvězda televizního seriálu.“

„Takže nemůžu jíst pizzu?“

„Jistěže můžeš, měly jsme ji přece předevčírem. Ale nemůžeš ji večeřet denně.“

„Proč? Bojíš se, že ztloustnu?“ Emmě přitom šibalsky zablýsklo v očích. Paige se neusmála. Co když se Emma za pár let začne přejídat? Mohl by to být takový projev vzdoru. Hrozné pomyšlení.

„Ty nikdy nebudeš tlustá, nemáš to v genech.“ Paige a Whitney byly vždycky štíhlé, stejně jako jejich matka, ale Emma ji někdy ráda trápila a věděla, jak na to. Paige se hrozila její puberty. „A kromě toho, jestli vezmeme ten muzikál na Broadwayi, tak přece nechceš, abys předtím přibrala.“

„Mně je to jedno,“ pokrčila Emma rameny. Bez nadšení se šťourala v salátu a sotva přijel lektor, odstrčila nedojedenou porci. Následovaly dvě hodiny hlasové průpravy, pak jí Paige pomohla s koupáním a dalších pětačtyřicet minut opakovaly text na zítřejší natáčení. Emma ho uměla bez chybičky, i když už byla unavená a místy něco vynechala. Paige pak chvíli postála nad jejím lůžkem a dívala se, jak se dceři zavírají oči. Během chvilky tvrdě usnula. Matka se usmála.

„Dobrou noc, ty moje krásná hvězdičko,“ zašeptala a tiše za sebou zavřela dveře. Budovat Emminu důležitou kariéru byla náročná práce na plný úvazek, ale Paige toho nikdy ani na minutu nezalitovala. Emma splnila její sny a ona teď pro ni udělá totéž. Hodlala jí splnit takové sny, o kterých Emma ani nevěděla, že je v sobě chová.

2

Následujícího dne Emmu čekalo celodenní natáčení, protože se vyskytovala v každé scéně naplánované na tento natáčecí den. Text uměla výborně. Během polední přestávky se sešla s učitelkou Belindou a odevzdala jí domácí úkoly. Belinda věděla, že Emma bude dnes večer po celodenní zátěži unavená, tak jí žádné domácí úkoly nezadala. Jejich učební plán byl přizpůsobený tomu, jak moc byla Emma v daný den vytížená při natáčení.

Tentokrát se začalo pracovat už v sedm ráno a končilo ve čtyři odpoledne. Už o půl sedmé ráno se Emmy ujala maskérka a kadeřnice, bylo také potřeba rychle se naučit text pro novou, velmi emocionální scénu, kterou scenáristé přidali teprve předchozího večera. S tím jí jako vždy pomohla Paige. Po skončení celodenního natáčení ještě dceru vezla do Santa Moniky na hodinu hip hopu. Původně ji chtěla zrušit, ale věděla, že tam Emma chodí moc ráda, tak to neudělala. Odpolední provoz byl příšerný, lekce skončila v sedm, takže jim zbývala necelá hodina na to, aby cestou zpět koupily něco k večeři a dojely domů do Beverly Hills, kam se měl v osm dostavit Emmin lektor dramatické výchovy, Marty Smith. V práci s dětmi byl výborný a s Emmou pracoval hned od začátku natáčení seriálu. Naučil ji toho hodně. Byl náročný, ale zároveň proslulý skvělými výsledky. Netoleroval pozdní příchody svých svěřenců a Paige věděla, že je schopný obratem odjet, pokud je nezastihne doma. Snažila se tedy zvítězit nad hustým provozem a Emma mezitím vzadu něco hrála na mobilu. Cestou ještě koupily v obchodě u pumpy půlku pečeného kuřete k večeři a Emmě ledovou tříšť jedovatě modré barvy, o kterou Emma škemrala a Paige se s ní nechtěla dohadovat. Obě už měly notný hlad a také zpoždění. Když se vrátily na dálnici, Paige jen zoufale bědovala nad kolonou aut před sebou, která se sunula hlemýždím tempem, protože někde došlo k dopravní nehodě. Věděla, že Marty bude naštvaný, když nedojedou včas, a zase skočí do auta a odjede. Emma měla rty úplně modré od ledové tříště a Paige se musela smát, když ji viděla ve zpětném zrcátku. Zároveň si všimla, že si dcera po návratu z obchodu nepřipnula bezpečnostní pás. Chtěla jí to připomenout, ale kolona se zrovna úplně zastavila. Nutno podotknout, že Emma vždycky úzkostlivě dbala na to, aby obě byly připoutané, a často matku napomínala, aby během jízdy nepsala textovky, což Paige občas dělala, když se někam hnaly se zpožděním. Emmu vždycky vozila vzadu, aby to bylo bezpečné, a samozřejmě nezapomínala na bezpečnostní pásy. Přesto se jí to občas výjimečně stalo, zejména když měla hlavu plnou starostí nebo spěchala. V takových situacích nepomohlo ani několikeré pípnutí bzučáku, který ji na to opomenutí upozorňoval.

Whitney také zažila perný den. Poslední pracovní den v ordinaci před odletem na dovolenou. Své pravidelné pacienty na tu dobu svěřila do péče psychiatra, který ji už v předchozích letech vždycky v srpnu zastupoval. Učil na lékařské fakultě Kalifornské univerzity v Los Angeles a její pacienti ho měli rádi. Když se toho dne v ordinaci rozloučila s tím posledním, nemyslela už na nic jiného než na to, jak večer dobalí kufry a ráno vyrazí na dovolenou. Vezla si s sebou především několikery dvoudílné plavky a plážové šátky. V osm ráno už bude sedět v letadle směřujícím přímo do Paříže. Na letišti Charlese de Gaulla počká dvě hodiny na další spoj, v šest ráno tamního času odletí do Nice, kde ji jako vždy vyzvednou tři muži z Chadovy posádky a v osm ráno už bude na jeho jachtě. Měli v plánu ihned vyrazit do Portofina, což obnášelo sedmihodinovou plavbu po moři. Odpoledne doplují do cíle a v klidu se připraví na večeři, kterou začne jejich společná dovolená.

Chad s oblibou plul co nejdál od pobřeží a Whitney věděla, že se odtamtud už sestře a neteři nedovolá, proto jim chtěla zavolat ještě večer před odjezdem. S jachtou mohla Paige komunikovat prostřednictvím satelitní techniky. Whitney jí už hned před první takovou dovolenou dala všechna čísla, ale i tentokrát jí je opět poslala e-mailem. Nepočítaly s tím, že si budou během té krátké doby potřebovat volat, ale pro všechny případy. Whitney sestře během dovolené vždycky poslala pár textovek, jinak to však byl čas, který si chtěla užít jen s Chadem a všechny běžné povinnosti a starosti hodit za hlavu. Však už se nemohla dočkat. Chad pozval na jachtu pár hostů, kteří tam s nimi stráví asi dva dny, až doplují na Sardinii, ale jinak budou na jachtě sami. Whitney to milovala a dokázala se v těchto vzácných společných chvílích úplně uvolnit a zapomenout na život v L.A.

Paige na poslední dva srpnové týdny zamluvila letní domek v Malibu, aby si Emma užila prázdniny na pláži. Zároveň chtěla zůstat v dosahu L.A., aby Emma během krátké pauzy v natáčení nezameškala své pravidelné kroužky. Whitney se měla vrátit zrovna v polovině jejich tamějšího pobytu. Po své třítýdenní dovolené s Chadem si jako vždy nechala ještě týden volna, aby se v klidu zase připravila do práce, takže měla v plánu zajet během toho týdne i za sestrou a neteří do Malibu, nebylo to daleko, a chvíli tam s nimi pobýt, i když věděla, že Emma bude z pláže odjíždět domů kvůli svým pravidelným lekcím. Aby nezapomněla, že cesta ke kariéře filmové hvězdy není lehká. Ale Emma to věděla lépe než kdokoli z jejích vrstevníků.

Paige a Emma se blížily k domovu, provoz na dálnici se naštěstí postupně zrychlil. Emma mezitím spořádala ledovou tříšť a krátila si cestu hrou na mobilu. Pohled na hodinky Paige ujistil, že nestihnou na hodinu s Martym dojet včas. A jestli bude učitel ve špatné náladě, jak tomu u něj bývalo takhle večer často, věděla, že na ně nepočká. Nikdy se netajil tím, že nesnáší, když ho nedochvilní lidi okrádají o čas.