Via purgativa Marek Jan Vilímek

Via purgativa

Marek Jan Vilímek

Odeon

Copyright c Marek Jan Vilímek, 2020

ISBN 978-80-207-1995-9

…

Už není možno se vrátit,

když je protržena zárodečná blána

a rozevřela se trhlina…

Už tu stojíš vykloněna

do podivné vývěvy v záři bytostí,

v rozbíhajícím se žilkování prasklin,

na místě, v němž se koncentruje všechen tlak.

…

A stál tam anděl

se zasraným hořícím mečem

a před ním ještě Adam

ohlížející se nazpět

v hromadě výměšků, výpotků

a nevyžádaných zpráv.

Náhle právem se probudilo

podezíravé oko,

ale pokojná mysl

znovu ho zavřela.

Tam, kde vstoupila,

opět rostly trsy trávy;

a čerstvý med sotva zrozených…

Na počátku

Ještě nějaké neznatelné stopy,

že existence je bolestivá,

vědomí se skrývalo v houbě,

bylo cosi jako dlouhá chvíle ticha,

a tu znenáhla začaly se ozývat

zvuky nepřidělitelné předmětům…

*

V topografii duše

expresivní oblouk borovice

a melancholie v letu hus na nebi.

Všechny řetízky v přírodě

pozorně jsou napjaté,

zašedlé nábřeží,

sesuté pavlače,

mastné kantýny,

původní nerozhodnutost, initium.

Kdo udá první bdělý tón,

kdo to celé uvede v pohyb?

Příprava

I obrázky hadů

na plotech mateřských škol

jsou ještě laskavé.

*

Déšť připravuje sakury o květ,

duše však znovu vzlétá z popela

a z vnitřní pevnosti svého spočinutí

mlčky pozoruje, jak rodiče za ruce vedou

její plačící sestry do sídlištních školek…

Mládí

Kolik nám tehdy s Filipem L.

bylo let? Sedmnáct?